a LUI Emanuel Mencl: 



Bernhard Schültze má dvojí základ embrya za původní, již 

 dříve než se tvoří „Fruchthof" podmíněný ve vaječníku (disposice 

 jistých matek k rodění dvoj tvarů). Simpson klade tuto disposici do 

 nucleolů vajíček. Schültze mluví o zdvojení jádra a rozděluje dupli- 

 city: duplicitas anterior, posterior, paralella — jak už jsem na po- 

 čátku podotkl — a to jsou základní tvary, na něž ostatní zrůdnosti 

 snadno dají se převésti. 



Další autoři jsou Fürster, Dönitz (1866); Oellacher (1873) 

 a Rauber se svými obšírnými a důkladnými pracemi (Virchow Archiv 

 Bd. 71, 74. Morphol. Jahrb. 1879) hledícími k celé historii otázky 

 zrůdnosti (o něž přehled tento hlavně se opírá). Räuber, mluvě 

 o divisio radialis, zavádí pro předpoklad, že vejce a zárodek obdrží 

 ještě před oplozením anebo po oplození tendenci k vytváření zrůdnosti 

 nadbytkových, termin: princip inonogerminalní primitivní plurality. 

 Jinak co se prací Rauberových týká odkazuji přímo na original. 



Důležitější pojednáuí jsou od Scheuthauera (1874), Dittmara 

 (1874/5), Ahlfelda, Rindfleische, Bruchy (o trojitých zrůdnostech). 

 Virchow přidává se k theorii rozštěpení, ale blíže o způsobu, jakým 

 se to odehrává, nemluví. 



Celou řadu podrobnějších pozorování konal Lereboullet (1863) 

 na monstruositách štiky. 



Nejnovější doba dala nám mimo jiné Kopschovu práci spočíva- 

 jící na experimentálních základech a moderních hlediskách (Die Or- 

 ganisation der Hemididymi und Anadidymi der Knochenfische, Monat- 

 schrift für Anatomie und Physiologie 1899) dále Spemannovy, Torni- 

 erovy (Berlínský sjezd 1902) atd. Novější litteratura uvedena je 

 v bibliografických statích v Anatomischer Anzeiger a proto upouštím 

 od jejího vyčítání. 



Základní théorie byly tedy diovistická, vysvětlující vznik dvoj- 

 čete ze dvou vajíček a monoovistkliá. Tato druhá zase mluví jednou 

 o přítomnosti dvou cicatriculí — biger minalní théorie, anebo o dvou 

 areae pellucidae uvnitř jediné cicatriculy — biarealní théorie. — Jindy 

 vznik dvojenců vysvětluje se tím, že nenastal srůst obou polovin zá- 

 rodku, tak že obě se usamostatnily — théorie bilaterální. Theorie fisse, 

 rozštěpení , zastávaná v rozličných variacích na př. štěpení podél, 

 napříč, pomocí vlivů spontánních, passivních atd. Theorie radiace 

 (Lereboullet), štěpení děje se už za rýhování (velikou úlohu hraje 

 tu „bourrelet embryogène). 



Ziegler (Lehrbuch der vergleichenden Eutwickelungsgeschichte 

 der niederen Wirbelthiere etc. Jena 1902) praví: „Die duplicitas 



