18 IV. Em. Kádi: 



Poněvadž labyrinth takto ovládá tonus svalů, pojmenoval jej také 

 tonuslabyrinth. K názoru tomu přidal se W. Wundt (1902), který učí, že 

 labyrinth obratlovců a statocysty bezobratlých mají význam pro trvalou 

 tonickou innervaci svalů a jmenuje je proto tonické smyslové ústroje. 



Také oko hmyzu ovládá napjetí svalové a myslím, že se takovým 

 právem může jmenovati tonický smyslový ústroj, jako statocysty; jiná 

 ovšem je, zdali se tím pojmenováním něco vyřídí. Důkaz pro sou- 

 vislost zraku s napjetím svalovým vidím v tom: Otáčím li vážku 

 v horizontální rovině, nereaguje jen způsobem nahoře uvedeným, nýbrž 

 hledí také hřbet těla obrátit k světlu, tak že vážka se strany osvětlená 

 je celým tělem na tuto stranu skloněna. Toto nachýlení těla nedá se 

 jinak vyložiti než porušením rovnováhy v napjetí svalů hrudi, které 

 tělo na nohou drží. Jestliže vážka jest hlavou k oknu obrácena, drží 

 jako obyčejně hlavu dolů skloněnou a podélnou osu těla ve směru 

 vodorovném. Dotknu-li se zadního konce těla takto orientovaného 

 zvířete, ohýbá jej ihned nahoru a drží jej v této poloze dosti dlouho; 

 je-li \šak vážka hlavou od okna odvrácena a dotknu se lehce jejího 

 vodorovně ležícího zadečku, ohýbá jej, možno-li, ještě více dolů a te- 

 prve při silnějším dotknutí zvedá se zadeček nahoru, ale obyčejně 

 tak, že v prostředku se ohýbá dolů, takže tvoří nahoru konvexní 

 oblouk. Z těchto dvou pokusů je viděti, že napjetí svalů vážky je 

 jiné, je-li obrácena hlavou ke světlu anebo od něho obrácena; rozdíly 

 v napjetí svalů není viděti, dokud je tělo vážky v klidu; nýbrž teprve 

 pak, až svahy pracovati začnou. — 



Z těchto pozorování plyne, že kompensační pohyby očí a hlavy 

 známé dosud u obratlovců a korýšů, vůbec zvířat majících statocysty 

 vyskytují se také u hmyzů a takových korýšů, kteří statocystů ne- 

 mají. Tyto kompensační pohyby nejsou poruchami rovnováhy k tíži, 

 nýbrž jsou následkem změn optické orientace zvířete. Nepochybuji 

 ani dost málo, že kompensační pohyby u jiných zvířat jsou také 

 jiného původu než optického; sám jsem se o tom přesvědčil na 

 Arion empiriconim, hlemýždi, který má oči velmi jednoduché a který 

 jak jsem viděl, nanejvýš na vzdálenosti 3—4 dm. na světlo svíčky 

 a ještě neurčitě reaguje. Přes to však viděti jest na něm zřetelné 

 kompensace hlavy při otáčení kolem jeho podélné osy, tehdy, jestliže 

 zvíře předním koncem těla vyčnívá do volného prostoru. Nechal jsem 

 totiž přelézti hlemýždě hlavou přes okraj podložky a pak jsem jej 

 otáčel asi o 60° na právo a na levo okolo podélné osy, při čemž 

 Arion točil hlavou proti směru otáčení. Opakuje-li se pokus několi- 

 krát, kompensační pohyby přestanou. Jest velmi pravdépodobno, 



