Nová pozorování o fototropismu zvířat. 23 



pořád pod nohama, stojí tedy vlastně na tomtéž místě a vzhledem 

 k prknu opisuje kruhy. Podobné si velmi snadno znázorníme, proč 

 opisuje při trochu rychlejším otáčení kruhy excentrické - ty jsou 

 přechodem k otáčení na tomtéž místě. 



Hmyz, který může hlavou dobře pohybovat, reaguje také jinak; 

 při volném otáčení drží pouze hlavu obrácenou do S, tělo nechá 

 unášet prknem a následek toho ovšem jest, že hlava zůstává proti 

 tělu zpět U jiných hmyzů, jako u Eristalis nohy se nechají prknem 

 unášet, celé ostatní tělo však hledí se udržet ve směru paprsků. 



Zvláštní jest, že nepůsobí pouze paprsky z nejsilnějšího zdroje 

 (od okna) přicházející, nýbrž i jiné, ode zdí odražené. Ta věc ovšem 

 představu o fototropismu velice komplikuje, ačkoli se vlastně dala 

 očekávati : jestliže hmyz nevrazí do zdi, protože ji vidí, pak jest 

 i přirozeno očekávati, že i tehdy zeď vidí (dle ní se orientuje), když 

 se pohybuje uprostřed světnice. Faktum samo tedy není ani podivné 

 a s této strany vzato ani nové, ale nový a zvláštní jest vztah jeho 

 k fototropismu, který tu z něho plyne. Jestliže Laphria opticky stejně 

 se orientuje k oknu jako ku zdi (co jest pro ni tato zeď, zůstaniž 

 nerozhodnuto), pak není docela žádného důvodu onu orientaci jmeno- 

 vati fototropismus, tuto jinak, přijmeme-li pak tento důsledek, totiž 

 že fototropismus není orientace dle nejsilnějšího paprsku, nýbrž vůbec 

 dle nějakého paprsku světelného, pak předně jest fototropismus totéž, 

 čemu u člověka říkáme fixování nějakého bodu očima, a za druhé 

 jest otázka po příčině fototropismu otázka v podstatě táž, jako otázka, 

 jak člověk může nějaký bod fixovati — jak v této určité poloze oči udrží. 

 Konečné ještě třetí, a možná že nejzáhadnější problém jest, jak to 

 přijde, že nejen člověk ale i hmyz může v témž prostoru a z téhož 

 místa různě se opticky orientovati, t. j. může voliti různý směr? 

 Rostlinám fototropickým jest paírně dána pouze možnost za týchž 

 vnějších podmínek pouze jedním směrem růsti (ku zdroji světla), 

 a podobně jest tomu i u nejnižších živočichů; u hmyzů, a daleko víc 

 ještě u člověka jest tento fototropismus tak rozlišen, že jest jim možno 

 se v témž prostoru opticky různě orientovati. 



Ze tomu tak jest, jest z uvedených pokusů jisto; kde se mají 

 však příčiny toho hledati, zda ve fysikalní povaze prostoru světelného, 

 či ve fysiologické stavbě živočicha, těžko by mi bylo dnes roz- 

 hodovati. 



Upozorňuji konečně na velikou analogii optických reakcí hmyzu, 

 které jsem popsal, s reakcemi geotropickými jiných živočichů; analogie 

 ta jest tak veliká, že se dosud obě tyto skupiny zjevů pouze za 



