1. 

 O oxysulfarseničnanech sodnatých. 



Sdělil prof. K. Preis, dne 13. ledna 1888. 



I. 



První oxysulfarseničnan vůbec poznali 1845 Bouquet a Cloëz (Ann. 

 de Chim. et Phys. [3] XIII. 44) ; byl to oxysidfarseniënan draselnatý 

 K 2 . As 2 S 2 3 . 2H 2 0, který se tvoří ve způsobe bezbarvých krystalů 

 uváděním sírovodíka rychlým proudem v nasycený roztok kyselého 

 arseničnanu draselnatého. — Tutéž sůl vedle jiných ještě zplodin 

 získal Nilson (Journ. f. pr. Ch. N. f. XIV. 21 — 23) rozpouštěním sir- 

 níku arsenového ve vroucím roztoku uhličitanu draselnatého a roz- 

 pouštěním sirníku arseničného v roztoku arseničnanu draselnatého 

 (ibid. 155—166). — 



V r. 1876 popsal Nilson jednu v červených, šestibokých deskách 

 krystalující sloučeninu, která vznikla vedle jiných ještě zplodin roz- 

 pouštěním trisulfidu arsenu ve vroucím roztoku uhličitanu sodna- 

 tého. — Prohlásil tuto sloučeninu za trisulfarseničnan sodnatý 

 (Na 2 0.2As 2 S 3 2 .7H 2 Natronsalz der Trisulfarsensäure) [Journ. 

 f. prakt. Ch. XIV. 14). Sůl ta by byla zvláště tím zajímavá, že 

 poskytuje podle Nilsona rozkladem kyselinou solnou anhydrid kyseliny 

 trisulfarseničné : As 2 S 3 2 ve způsobe žluté, ve vodě nerozpustné látky. 

 — Z Cloezovy soli nelze chlorovodíkem ani kyselinu ani příslušný 

 anhydrid připraviti, jelikož se uvolněná kyselina ihned rozkládá 

 v pentasulfid arsenu a kyselinu arseničnou. — O onom Nilsonově 

 trisulfarseničnanu sodnatém pojednám v příští úvaze obšírněji. 



1887 konečně pozoroval A. Geuther (Liebigs Ann. 240. 233), že 

 vzniká působením louhu sodnatého v jemně rozetřený realgar za vyš- 

 šího tlaku a tepla vedle arsenu, vylučujícího se ve způsobe černo- 



v 



