145 



prvků řádkových, jelikož pak tyto veškery přestavy teprve dávají ve- 

 ličiny a. 



Pro nás důležitý jest případ následující, udávající nám podobu 

 mnohočlenu o dvou proměnných. 



Obecný tvar prvního řádu o dvou proměnných (ovšem tvar ho- 

 mogenní) lze psáti v podobě: 



a V C Z a 2 X i, (4) 



kde patrně x 2 , x l jsou ony dvě proměnné aa„ a 2 jich součinitele. 

 Kdyby snad i druhý člen měl býti kladný, jest patrno, že stačí míti 

 a 2 za záporné. Pro tento dvoj člen zavésti chceme kratší značkové 

 označení. 



Jest totiž na první pohled patrno, že tu do jisté míry jest zby- 

 tecno, psáti ax dvakráte totiž v obou členech, stačilo by patrně psáti 

 je jednou a přípony jejich "uvésti pak v závorce bylo by tedy: 

 ax{\2 — 21) = a ± x 2 — a 3 x v 



Jest ale zřejmo, že přípony 12 a 21 pokud by se měly snad za 

 veličiny, nejsou stejný, že totiž pořádek, v jakém následují, má vliv: 



1. jak na znamení, 



2. tak na hodnotu, jejíž příponami jsou. 



Abychom tedy ještě určitěji naznačili, která přípona náleží které 

 veličině a neb x, pišme tyto veličiny jednu pod druhou místo vedle 



sebe, totiž: a jim příslušné přípony v témž pořádku. Tak nám 



x 



tedy obecně bude značiti: 



Clfl (th /e\ 



Dle toho původní tvar 4) nabude podoby 



all 2\ 



x \2 ~~ 1 j 



Ctt v&o ' cřo CC\ V J 



Ale jest i dále patrno, že výraz |J — ^j pro přípony jest toho 



druhu, že i tu uspořiti si můžeme psaní tím, že známým způsobem 



12 v 



naznačíme obě přestavy « 1 ale tak, že rozumíme, že přestává ob- 

 drží znamení záporné, jakmile přípona 2 z dola na horu přejde. 



Tř. ; Mathematicko-přírodoTědecká. 10 





