m 



Abychom pak uvarovali se zbytečným číslům, chceme předpo- 

 kládati tvar bez binomialních součinitelů číselných, tedy v podol«; 9) 

 dříve jmenovaného pojednání, totiž obecný tvar p stupně v podobě : 



a- xp — a l xP-' i x 1 -f a z x\-*x\ — . . . -f (— íy-hi^ x 2 xp~' + 

 (— íyapXP — (4) 



Význam značek jest známý, píšeme totiž: 



aj obecně místo a^ r a to opět místo: a\a\. 



Tvar 4) můžeme pak považovati za znakovou mocnost ptou 

 tvaru 2), totiž za (a t Xn — a 2 x x y — 0. 



Kdybychom nyní předpokládali, jako dané, oba tvary 4) a 2') 

 a kdybychom opět chtěli, aby proměnné v nich měly tutéž hodnotu 



v obou, můžeme opět vypočítati z 2') poměr — L a vsaditi do 4). 

 Obdržíme tu patrně opět: 



[0(2-1 )J= «**? - a ^~^ + •••+( -i^-s-i K sr 1 + 



(—iyapbP l -0. (5) 



Tedy i tu platí obdobné pravidlo jako pro výlučku dvou prvo- 

 řadů, totiž: 



II. Dosadíme-li do p řadu 4) za proměnné x sou- 

 činitele prvořadu 2'), obdržíme výlučku obou tvarů 

 2') a 4). 



My jsme patrně k témuž výsledku mohli přijíti i tímto druhým 

 způsobem : 



Předpokládáme-li tedy tvar 4) znakově vyjádřen jako ptou moc- 

 nost, totiž: 



(a t x 2 — a 2 x x y z= O , (4') 



muzeme patrně i tu znakově určiti hodnotu poměru — ——a do- 

 saditi tuto hodnotu do 2'), čímž obdržíme tvar 3). Poněvadž však 

 veličiny a nabývají skutečného významu až když mají p přípon, 

 musíme tento tvar 3) patrně zmocniti, na ptou mocnost. Tím obdržíme 

 opět výlučku 3). 



Budiž dán jiný tvar a sice q řad podoby. 



