198 



Eotarbus litoralis n. gen. n. sp. 

 (Obr. 3. Zvětšeno 4-krát). 



Výkres tohoto malinkého pavouka podávám dle svého staršího 

 náčrtu. V mých dřívějších seznamech uveden jest jménem Archi- 



tarbus. 



Celý otisk trupu jest jen asi 4 mm dlouhý, délka hlavohrudi 

 tatáž co délka břicha. Šířka hlavohrudi asi 1 j 3 délky těla, šířka 

 břicha o málo menší. Hlavohrud, neúplně zachovaná, ukazuje na 

 své břišní straně po obou stranách šikmé rýhy, které se kloní k ose 

 hradní, od níž asi vycházely nohy, na otisky nezřetelně zachované. 

 Abdomen válcovitý, ke konci trochu zúžený, skládá se z 9 článků 

 a jest málo patrně od hlavohrudi oddělen. 



Tento otisk jest asi příbuzný rodu Geraphrynus Scudder, l ) 

 (jenž posud nebyl vyobrazen). Budiž pojmenován Eotarbus litoralis. 



Anthraeomartus socius n. sp. 

 (Obr. 4. Přirozená velkost). 



Jest to z Rakovnického karbonu již čtvrtý, popsaný druh (v celku 

 pátý) význačného rodu Anthracomartus Karsch, 2 ) jenž má též dva 

 zástupce v Sev. Americe, jednoho v Kladsku a jednoho v Belgii. 

 Druh belgický byl považován pro podélná tři políčka, jimiž se břicho 

 zejména rodu Anthracomartus tak jako abdomen u trilobitů vyznačuje, 

 od H. Wo od war da 3 ) za korýše a co Brachypyge carbonis popsán, 

 později pak Scudder ein přidružen k rodu Anthracomartus*). 



Náš nový, krásně zachovaný druh pojmenuju Anthracomartus 

 socius. 



Hlavohruď čtyrúhelná jest sotva 5 mm dlouhá a asi tolik 

 široká. Od trojhranné hrudní desky (na břišní straně) vycházejí po 

 každé straně čtyry nohy. Do předu jdou dvě makadla. Všechny 

 končetiny jsou velmi zřetelně článkovány a malými chloupky pokryty. 

 Některé končí drápkem. Zaokrouhlené břicho jest 10 mm dlouhé 

 a 9 mm široké a jest lemováno úzkým pásem poloměsíčkovým, který 

 již hřbetní straně zvířete náleží. Článků má, jako vždy tento rod, 



Ider: Palaeozoologie, Bulletin etc. Am. Journ. etc. (1. a). 

 2 ) Zcitschr. d. deutsch, geol. Gesellscb. 1882. 

 :i ) Bull. Acad. Roy. Belg. 2. XL V, 410. 

 *) Comptes-rendus, de la Soc. Entomol. de Belgique 1885. 



