288 



25. 

 O novém Sakcharinu. 



Předložil dr. B. Raýman dne 22. června 1888. 



Podle výsledků posavadných prací mých nemohlo býti pochyby, 

 že rhamnose (dřívějšímu isodulcitu) přísluší formula o karbonylu, 

 i že jest obdoba jeho s dextrosou obzvláštní. Pan Will dokázal pří- 

 tomnost cukru našeho vedle dextrosy v glykosidech, z čehož bych 

 i na stejnou genetickou příbuznost obou cukrů v bylinstvu souditi 

 se odvážil. 



Jest velmi zajímavé, jak v první práci své jsem byl již vyznačil, 

 že pan prof. K. Vrba krystalograficky dextrosu s isodulcitem tehdej- 

 ším srovnal, i nalezl nápadných shod (Zasedání spol. nauk 1887. 351). 

 Shody ty by musily býti tím většími, kdyby bylo lze krystalograficky 

 srovnati skutečně chemicky obdobné formy obou cukrů, jak 



hydrát glykosy : C 6 H 12 6 . H 2 i obyčejnou 

 krystalovanou rhamnosu: C e H 12 5 . H 2 0. 



Připravím obě látky i pan prof. Vrba srovná podrobně obě, neboť 

 lze se nadíti odtud, jak dalece skupina COH v obou cukrech pomocí 

 vody pozměněná, může vlivu nabýti na formu cukrů, již jinak ostatní 

 molekulou svou stejnotvarých. 



Ku definitivnému dokázání konstituce rhamnosy, bylo rádno 

 nastoupiti různé cesty: 



1. mohl se pomocí koncentrované kyseliny kyanovodíkové při- 

 praviti nitril kyseliny o jeden uhlík bohatší, a známou reakcí jodo- 

 vodíkovou získati kyselina o konstituci známé; 



2. mohl býti cukr náš přímo mírně zoxydován; buď vznikla 

 kyselina jediná o šesti atomech uhlíka, pak byl cukr — podle posa- 

 vadných názorů našich — tetrahydroxyaldehydem, anebo vznikly ky- 

 seliny dvě o nestejném počtu atomů uhlíka a pak samozřejmo vyplývala 

 nejen formula acetonická, nýbrž dalo se i ze forem obou kyselin podle 

 pravidla Popovem jasně vytknutého, na konstituci rhamnosy souditi. 

 Platí-li totiž oxydačné pravidlo Popovo též při cukrech, jakž z vý- 

 sledku oxydace levulosy kysličníkem rtufnatým i z fenylhydrazinové 

 formuly její vyplývá. 



Oxydace rhamnosy ve smyslu aldehydickém slibovala taktéž přímý 

 doklad o konstituci cukru, nebot musil vzniknouti lakton C 6 H 10 5 , 



