311 



Postup vývojný lze již místně ve varlatech sledovati. Ve svrchní 

 části jich nalézáme ještě buňky kulovité se zřetelným jádrem a malým 

 dvůrkem protoplasmickým, tak že tu vidíme homologii s dozrávající 

 buňkou vaječnou, ač v menších rozměrech, neboť průměr chámových 

 těchto buněk obnáší jen O01— 0*015 mm. (obr. 5. a). Níže nalézti lze 

 již buňky protáhlejší a opatřené buď jemnou neb tupou prodlouže- 

 ninou protoplasmické hmoty (b— e) ; tvar tu bývá velmi různý; délka 

 obnáší až 0"03 mm, bičík u dalších stadií (f— g) někdy až 0-02 mm. 

 Ve spodním oddílu varlat spermocyta jest již značně prodloužena 

 a téměř všude stejné šířky; protoplasma celkem homogenní (In. Do- 

 spělý spermatozoid délky 0*05 mm. z vesikuly vzatý představuje 

 vlákno stluštělé po celé délce, na obou koncích zaostřené, při čemž 

 v střední části jest znáti slabou vlnitost (i). K tomu poukazuje asi 

 výkres Schultze-ův, jenž má zřetelné zaškrceniny ; Duplessis pak mluví 

 o spirálném zatáčení kol osy, což však jest známkou odumírání — 

 neboť nedospělá stadia v pouhé vodě rychle hynou; nejlépe udržují 

 se v slabém solném roztoku neb ve vodě mořské. Není tudíž divu, 

 že prvý badatel také správně nakresluje spermatozoidy, an jeho zá- 

 soby pocházely z vod pobřežních severního moře. Ze pak jest sper- 

 matozoid rázu homogenního, poznal již Leydig. 



Vzhledem k poměru pohlavního a nepohlavního rozmnožování 

 poukazuji k obrazci 2., z něhož jest zřejmo, že plodní orgány zaklá- 

 dají se již v zooidech a to jednopohlavně ; dle stáří jednotlivých 

 zooidů můžeme oceniti i stáří založených ústrojů. Nejstarší, nejzad- 

 nější zooid má již úplně vyvinuté orgány funkci svou vykonávající; 

 zooid druhého stupně má ještě nenaplněnou vesikulu a pyji málo 

 zahnutou; zooidy třetího stupně mají jen párovité postranní základy 

 pro varlata. 



Podobných případů měl jsem pod skly dosti mnoho, leč musím 

 připomenouti, že individua v takovémto složení zřídka dlouho po- 

 hromadě zůstávají, poněvadž vadí pohybům tělesným a také již při 

 slabších nárazech se odtrhují, tak že obyčejným zjevem jsou jedno- 

 tlivci o dvou zooidech s ústroji postupně se rozvíjejícími. 



Samicí orgán pohlavní všeobecně naznačiti lze jako trs zárodečno- 

 zloutkový (Keimdotterstock) ; jest uložen nepárovitě na břišní straně, 

 obyčejně před koncem zažívací roury individuí. Celkový popis určitý 

 nelze pojednou podati, jak líčí Rywosch, jenž podal nárys jen posled- 

 ního rozvojného stadia — alébrž musíme vyjíti od prvotného základu, 

 čímž mnohé dosud nejasné názory snáze lze objasniti. 



