323 



lomným jádrem a jeví zvláštní povahu žláznatou. Podobně i chybí tu 

 shluky tukových tělísek, o nichž jsem se při druzích různých rodu 

 Stenostoma přesvědčil, že přináleží některým buňkám zažívacího epithelu. 



Ježto pak čásť zažívací roury sahá i do předního laloku čelního, 

 nelze jinak věc vysvětliti, než že prvotně táhla se táž souvisle, i do 

 ostatních zooidů; avšak při vytvoření pharyngu, límce obrveného, 

 otolithu souvislost tato se přerušila, takže zooid následující dosáhl 

 již své samostatnosti, když předcházející zažívací vak se uzavřel. 

 Poměr tento viděti jest zejména v obrazci 2. Tímto rychlým indivi- 

 dualisováním jednotlivých zooidů se stává, že máme pak činiti s trsem 

 i stejnocenných již zooidů, jež ovšem kratší neb delší dobu pohro- 

 madě zůstávají — kdežto u rodu Microstoma a Stenostoma zažívací 

 roura souvisí úzkými proužky celistvě ve všech zooidech a uzavření 

 děje se teprve po násilném neb mimovolném rozvolnění. takže téměř 

 vždy pozorovati můžeme, jak část obsahu neb epithelu při tom vy- 

 běhne. 



Význam tohoto úkazu můžeme opět hledati v přispůsobenosti 

 životní, aby co nejvíce jedinců během doby letní mohlo vzniknouti. 



Leydig kreslí také obrys střevní této části právě před uvedeným 

 límcem s otolithem; pro nějž ovšem průběh její dále sledovati ne- 

 mohl, ač v prvém laloku čelním kreslí pokračování zažívací roury, 

 což pro výše uvedený výklad jest důležitou okolností. 



Následkem značných rozměrů buněk zažívacího epithelu jest 

 světlost dutiny vnitřní velmi skrovná; největší jeví se v naduřelé po- 

 někud části pod pharyngem (obr. 1., 2.). Co se týče obsahu, byla 

 u těchto pozorovaných exemplářů naplněna zažívací roura temnými 

 zrnéčky organického mrviva. 



Exkreční apparat představuje nám vůbec mezi rhabdocoely nej- 

 jednodušší typus. Středem těla na hřbetní straně (což souvisí s po- 

 lohou zažívací roury a ústního otvoru) táhne se v jemných zátočkách 

 tenký kanálek (obr. 7.) se stěnami ostře naznačenými (obr. 8.). Otvor 

 výústný nalézá se na konci těla, kdež kanálek poněkud naduřuje. 

 V předním laloku se týž neznatelně ztrácí. V jednom případě, jenž 

 naznačen jest na obr. 9. zakončila exkreční trubice váčkem značně 

 zvětšeným. Mihavých bičíků, ani trychtýřků nestává po stěnách ka- 

 nálku. Připomínám, že Zacharias tento ústroj zcela správně popisuje; 

 za to však Schmidt bezpochyby jen schematicky načrtl v přední části 

 těla jakousi párovitosť větví exkrečních, což dle podaných zde výkladů 

 není pravděpodobno. 



21* 



