330 



lomné, až i jemnozrné žlázky hruškovitého tvaru, někdy i s dlou- 

 hými vývody, avšak bezjaderné (obr. 3. bc). 



Doposud známy jsou podobné žlázky u Mesostoma Hallezianum 

 Vejd., jichž význam těžko lze postihnouti, zda-li jsou to vůbec jen 

 slizne žlázy neb mají-li nějaký vztah k nervové soustavě. 



Soustava rliabditů přichází tu k značnému rozvoji; největší 

 množství jich nalézáme na přední části (obr 3. rli), jež takto doznává 

 významu orgánu hmatavého. V obrysu nervové soustavy postupují 

 jemné praménky až k pharyngu, kdež tkví v hruškovitých buňkách 

 vytvořujících mohutné shluky (obr. 3. brh). Buňky rhabditogenní 

 dosud hrubozrné a ostřelomným jádrem opatřené nalézají se výše 

 u spodních větví mozkových uzlin, svými vývody na tyto se přikláda- 

 jíce, čímž náhled Schultze-ho, jak jsem již u Derostoma typhlops vytknul, 

 se potvrzuje. Jednotlivé tyčinky mají tvar klínovitý až vřeténkovitý 

 měříce O005— 0-007 n (obr. 4). 



Nervová soustava skládá se ze zauzliny mozkové na hoření 

 i spodní straně slabě zaříznuté — tak že o dvojitosti neb příčné 

 kommissuře nelze mluviti, jakkoliv na dvojitý původ poukazují ony 

 zářezy; větve nervové do předu i zadu vycházející nezřetelný (obr. 1.). 

 Karakteristickou známkou jest nedostatek skvrn očních, čímž povaha 

 zvířete jako temnostního se odůvodňuje, jakkoliv v nálevu čile na 

 světlo po stěnách nádoby vylézaly. 



Zažívací roura prostírá se po celé délce těla od nervové sou- 

 stavy a vyplňuje vůbec veškerý prostor vnitřní, tak že tělesné dutiny 

 u jiných druhů tak význačné, tu nestává (obr. 1.). 



Od parenchymu nejsou buňky epitheliální odděleny žádnou 

 zvláštní svalnatou blanou, ale poznenáhlu přecházejí. Laloky epithe- 

 liální jsou zde mohutný, že v sebe zasahují a tudíž veškerou zaží- 

 vací dutinu vyplňují (obr. 6.). Za živa pozorovati možno, že tu jest 

 mnoho velmi drobných vakuolek s tukovými tělísky, jež zachovají se 

 i na řezech ; buňky samy jsou velmi jemně zrnité a velmi řídce jádry 

 opatřené, což patrně souvisí s častou degenerací epithelu. Rozvoj 

 těchto laloků vysvětluji si ze spůsobu života: individua živí se totiž 

 jen krví oligochaetů a tudíž endosmoticky tekutinu výživnou přejí- 

 mají; k tomu ovšem jest třeba největší plochy vnitřní, jakéž se snadno 

 sálme laloky v sebe zasahujícími. Nespatřil jsem totiž nikdy ně- 

 jaké jiné látky ať rostlinné, ať zvířecí v obsahu zažívací roury; kdy 

 e již nedostávalo oligochaetů, naplňovala se naše individua zrnéčky 

 rmutu ústrojného. 



