Pod základními články kostry visceralní, nedaleko za chrupavkou 

 jazykovou (glossohyal) vězí ve svalstvu lichá, svislá kůstka s tenin- 

 k\m. vvsokým křebínkem (carina, urokyal). 



II. Konec páteře. 



(Obr. 12., 13. a 14.) 



Jako u lososův, i u marény zachoval se konec struny hřbetní 

 (chorda dorsalis) nezměněný. Sejmeme-li s ploutve ocasní článkované 

 paprsky její (obr. 12.). uvidíme, že jsou poslední obratle (v) přikryty 

 nahoře kromě dvou nepatrných velikou, plochou kůstkou (Jek), již 

 Lofe*) má za rozšířený hořejší oblouk posledního obratle, a ukončeny 

 měkkým a pružným výběžkem, zachovalou chordou (cA), jež vzhůru 

 jest zakřivena. Nosiči paprsků ploutevních (np, hořejší trny posled- 

 ních obratlů) jsou nahoře krátké a tenké, pod chordou (ossa hypu- 

 lalia, np\ dolejší oblouky s trny) široké; všecky vesměs mají apo- 

 physy chrupavčité (povstaly tedy ossifikací chrupavky prvotné a nejsou 

 kostmi krycími). Jest tudíž v podstatě ploutev ocasní, ačkoli zvenčí 

 svmmetrická (zdánlivá homocerkie), uvnitř přece nesouměrná (hetero- 

 cerkie vnitřní), ale nesouměrnost tato poněkud napravena tím, že 

 jsou nosiči dolejších paprsků ploutevních rozšířeny a prodlouženy, tak 

 že mohou paprsky ty při rovné své délce přece symmetricky v ploutvi 

 býti rozloženy. Známotě, že jest ocas zárodku rybího nejprve homo- 

 cerkní, pak začíná se konec chordy vzhůru ohýbati a ocas stává se 

 heterocerkním, ale nerovným vzrůstem kostí, o něž jsou paprsky 

 ploutve ocasní opřeny, zase se později zvenčí homocerkním býti zdá. 

 Odstraníme-li z ocasu i nosiče paprsku a kůstky obratle při- 

 krývající (obr. 13.), uzříme na posledních třech obratlích prohlubinu 

 {Mc') po krycí (nikoli však „krycí" v tom významu, jako jsou na př. 

 kosti lebeční) kosti (kh). Poslední obratel (v') naproti ostatním jest 

 poměrně delší a tenčí; na průřezu (obr. 14., v') má však kromě větší 

 délky touž úpravu, jako obratle rybí vůbec, jsa dvojdutým: v přední 

 dutině jeho, v dutině mezi ním a obratlem předposledním viděti zby- 

 ti k chordy jako mezi kterýmikoli dvěma obratli vůbec (ciť), v zadní 

 dutině počíná chorda trvalá, persistentní. Celá její úprava připomíná 

 poměry embryonální ; jestiť vnitřní dosti zachovalé pletivo chordové 

 izavřeno v pevné, pružné a velmi silné pochvě kožnaté a vláknité 



i Th. Lotz: Über den Bau der Schwanzwirbelsäule der Salmoniden etc. Zeit- 

 schrift für wiss. Zoologie, XIV. Bd., Leipzig 1864. 



