408 



Rhabdity tyto obnáší v délce 0-005—0-007 mm, v šířce 0*001 až 

 0*002 mm, světlolomné, jsou rázu homogenního a uloženy obyčejně 

 kolmá až šikmo v buňkách epithelových, jež ovšem jimi provrtány. 

 V pikrokarmínu pouze sežloutnou a poukazují na ráz chitinový. Nej- 

 větší množství nalézáme na předním i zadním konci, jednak značně 

 pohyblivém, jednak jako hmatavé ústrojí působícím, tak že zařízení 

 toto individuální citlivost zajisté zvyšující, jest pochopitelno. Celkem 

 lze říci, že rhabdity prostupujíce v hojnosti buňky epithelové, jsou 

 pro ne lepší oporou a nabývají tudíž významu ochranného. Co se týče 

 původu, hledáme jich vznik v četných žlázách, uložených v mesen- 

 chymu tělním ve všech polohách kol zažívací roury. Žlázy tyto 

 jemno až hrubozrné, oproti ostatním slizným a slinným, barví se též 

 pikrokarmínem na žluto, tak že je lze snadno mezi ostatními sle- 

 dovati ; ba mnohdy možno spatřiti uvnitř již vytvořené tyčinky, kdežto 

 obsah hrubozrný kolem ještě není rozrůzněn (obr. 2.). Odtud pak do- 

 stávají se poznenáhlu výše a oproti dosud známým planariím histo- 

 logicky zkoumaným znamenám u naší formy na rozhraní mezi mesen- 

 chymem a vrstvou svalovou, ba i mezi ní celé pásmo rhabditů těchto 

 (obr. 1. rh). V celkových průřezech dají se dokonce sledovati dráhy, 

 po nichž rhabdity od středu ze žláz rhabditogenních postupují až 

 v epithel zevní. 



Co se týče basalní blány, jež odděluje svalstvo tělní od po- 

 kožky, nutno připomenouti, že jest u našeho druhu značně vyvinuta 

 a zastal jsem ji na řezech, kterýmkoliv směrem vedených, zvláště 

 kdy se silně barví (obr. 1., 4. bb). 



Avšak bližší struktury, ani zrnění nelze znamenati. Zdali epithe- 

 lové buňky pouze svými výběžky na bláně této spočívají, jak to známe 

 u druhů Dendrocoelum lacteum a Planaria polychroa, nemožno při ne- 

 patrnosti jich a při tom prostoupení tyčinkami stanoviti. 



Svalovina tělní celkem jest též jednoduchá; můžeme tu roze- 

 znati jenom vrstvu okružných vláken, jež na průřezu podélném jeví 

 se jako ostřelomné tečky vedle basální blány (obr. 1. os). Mohutnější 

 jest již vrstva podélných svalů, obyčejně na hřbetní straně slabší, než 

 na břišní (ps). Pásmo šikmých vláken, jakž Jijima shledal u mnohých 

 planarií, podobně i vnitřní podélné vrstvy tu nestává. 



! etně zastoupeny jsou však svaly dorsoventrální spojující stranu 

 tni s břišní, ve všech polohách. Ovšem největší počet jich lze 



i na obou koncích těla. Představují obyčejně ploché pásky, jež 



stromovitě na basi se štěpí a v podélné pásmo přechází 



• 4. dsv). Oproti svalstvu pokožkovému barví se dosti intensivně 



