414 



larii rlmbdocoelních jest karakteristickou známkou. Co se týče jem- 

 ného rozvětvení, neznamenal jsem soustavy podkožkové, jak jest ku 

 př. u- Anocoelis a což bude as souviseti s ustrojením pletiva mesen- 

 cliviiiového neb integumentu. Na místech, kde se oddělují jemnější 

 větvičky, zvláště v krajině nadoční, jest viděti hojně mihavých pla- 

 ménků; podobně nalézáme tu buňky exkreční uzavřené s brvou na 

 basi jádrem ostřelomným význačné (obr. 10.) a kolmo téměř na vět- 

 vích spočívající. Exkreční buňky tyto jeví podobnost s oněmi, jakéž 

 prof. Vejdovský stanovil u Anocoelis, jenom že tento druh postrádá j 

 mihavého plaménku. Kromě toho musím se zmíniti, že na kanálcích 

 hlavních i vedlejších velmi často shledáme kratičké výběžky rázu 

 jaksi useknutého bezpochyby s otvorem do dutiny tělní '(ohv. 11.) 

 a což znázorněno již velmi dobře u Anocoelis. Výkladu bližšího 

 o tomto zjevu nemohu dosud podati. 



Pohlavní ústrojí tvoří obyčejně hlavní karakteristické známky 

 pro určování druhů, nebof dosud popisované ústrojí jeví celkem stejný 

 ráz u skupiny dendrocoelních turbellarií aspoň sladkovodních. 



Poloha pohlavních ústrojů u planarií jest pod pharyngem v střední 

 čáře mezi větvemi střevními. Obyčejně již za živa u naší formy pro- 

 svítají. Otvor pohlavní nalézá se na břišní straně; ústroje leží vždy 

 před ním; jest vyložen vysokým epithelem a vede do málo prostor- 

 ného atria všem orgánům společného. Netřeba připomínati, že pla- 

 narie sladkovodní jsou formy obojpohlavné. 



Ze samčího ústrojí uvádím na prvém místě varlata jako kulovité 

 až elliptické váčky uložené vesměs na břišní straně a táhnoucí se 

 od krajiny podoční až na zadní část těla. V přední polovici těla nalé- 

 zají se hlavně podél zažívací roury i mezi laloky jejími a to ve dvoj- 

 až trojřadí. Postup tento zachován jest po celé délce těla; toliko 

 na zadní části připojují se ještě váčky v dvojřadí uprostřed větví 

 párovitých zažívacích, tak že na řezech příčných lze shledati v jedné 

 řadě až pět váčků. 



Již za živa prosvítají váčky varlatové u našeho druhu jako 

 bělistvé tečky. Mohutný rozvoj těchto follikulů shoduje se s poměry 

 jakéž známe u druhů Dendrocoelum lacteum a Planaria polychroa. 



Základ varlat tvoří skupina homogenních buněk více méně hrubo- 

 zrných oproti mesenchymu jemnou vlastní blanou ohraničených ; teprve 

 během zrání proměňují se buňky střední ve spermocyty, tak že na 

 obvodu váčku zbyde často jen jediná vrstva buněk na spůsob epi- 

 thelu stěny vykládajících (obr. 19.). Uvnitř povstává takto dutina, 

 v níž spermocyty i dozrávající spermatozoidy se volně pohybují. Do* 



