416 



Zřetelně odlišené vesikuly seminalis zde nestává; ba někdy 

 tvoří jen nepatrný pahrbek nad pyjí, tak že chámovody přecházejí 

 znenáhla do vnitřního prostoru pyje. Musím se však zmíniti, že okolí 

 její, jakož i pochvy pyjové vyznačeno jest četnými žlázkami a buň- 

 kami mesenchymovými, silně barvenými v pikrokarminu, velmi často 

 kol orgánů těchto soustředně seřaděnými (obr. 14. — 18.). 



Ze samicích ústrojů uvádíme na předním místě vaječník, jenž 

 nalézá se jako elliptický buněčný shluk párovitě pod prvním neb 

 druhým lalokem zažívací roury v přední části těla. Poloha tato jest 

 ostatně typickou pro všechny známé druhy dendrocoel; obyčejně na 

 břišní straně (obr. 13. vj). Vaječník tento jest menší než váčky var- 

 latové v témž individuu a tudíž obtížný ke sledování; oproti me- 

 senchymu obdán jest vlastní blanou. Jako vůbec buňky dozráva- 

 jící nalézají se více v střední části; v obvodné části lze shledati 

 prvovajíčka ještě ve stavu jader s cytoplasmou nedifferencovanou. 

 Stadia v obrazci našem (obr. 21.) mají posud tvar neustálený, ne- 

 určitě ohraničené, často vícebarevné až výběžkaté neb slabě laločnaté, 

 což ovšem vede nás k názoru, že za živa jevily dotyčné buňky po- 

 hyby amoebovité. Cytoplasma jest ještě homogenní více méně slabě 

 se barvící; za to ostře vyniká poměrně veliké jádro s obrysy již jaksi 

 ustálenými. 



Barví se již temněji než vůkolní cytoplasma; a znamenám 

 v mnohých již stopy zrnění ba až i sítiva intranuklearního. Jadérko 

 ležící více méně výstředně znatelno jest téměř u všech zde řezem 

 zachycených prvovajíček. U obvodných buněk jádro ještě nepatrně 

 vystupuje i se barví. Dozralých vajíček nepodařilo se mi zastati. 



Vejcovody jako párovité kanálky vedou od vaječníků po celé 

 délce těla as nad pásmy nervovými až do spodní, kde příčně sbí- 

 hajíce spojují se v krátký společný vývod, jenž se hřbetní strany pře- 

 chází do pochvy pohlavní (obr. 12. vjc). Světlost jich jest velmi ne- 

 patrná; aspoň jsou slabší v šířce než chámovody. Histologická stavba 

 podobně jest jednoduchá, sestávajíť z jedinké vrstvy nízkých buněk 

 epithelialních (obr. 15. vjc) ; o obrvení vnitřním těžko jest mi při tak 

 nepatrných rozměrech rozhodovati, ač dle obdoby s druhy známými, 

 jest pravdčpodobno. 



Trsy žloutkové jsou u našeho druhu poměrně nejméně vyvinuty. 



Nalézáme je totiž v obvodu vejcovodů jako velmi uzounké pásky 



kolmo na stěny se přikládající (obr. 21. žit). Zaokrouhlená svrchní 



E pásků těchto barví se intensivně na rozdíl od dorsoventrálních 



- jest to část jevící ještě zřejmě buněčnou povahu; kdežto 



