Nynější stav otázky oplození vajíčka. 15 



rencovala a když každé z nich určitou práci íysiologickou přejalo, 

 vzala na se různou morfologickou strukturu, jakou dnes na centro- 

 somu a jádru buněk metazoí, a na macronucleu a raicronucleu ná- 

 levníků shledáváme. 



Důvodem pro tento náhled jest, že micronucleus přejímá funkci 

 macronucleu během konjugace nálevníků. Mimo to jest u Opalin znám 

 pouze jediný druh jader, jež co do velikosti a zvláště do dělení cho- 

 vají se tak jako micronucley. Jinak existují i buňky se dvěma jádry, 

 jak dokazuje nedávno Schaudinneh popsaná Amoeba binucleata, jež 

 stále má 2 jádra, dělící se současně kineticky, leč bez centrosomu! 

 (Ueber dei Theilung von Amoeba binucleata, Sitzber. naturf. Freunde 

 Berlin 1895.) 



Jádrovité tělísko, jež jsem popsal v buňkách hypodermis mla- 

 dých gordiů, ležící pravidelně za velikým jádrem obyčejným, odpovídá 

 zajisté tomuto hypothetickému druhému jádru (Vejdovský, Organo- 

 genie der Gordiiden. Z. f. w. Z. 1894). Dle mého líčení degeneruje 

 ono veliké jádro, kdežto malé „centrosoma" setrvává zde, dosazujíc 

 ono prvotné. Jest známo, že mladí gordii mají v hypodermis veliká 

 jádra, dospělí pak zcela malá, upomínající na ona mnou za centro- 

 somy vykládaná. 



O jaderné povaze micronucleu nikdo již dnes nepochybuje; ja- 

 derná povaha však centrosomu vyplývá ze srovnání obou tělísek, mimo 

 to jsou centrosomy známy, jež svou strukturou upomínají na jádra, 

 obsahujíce sítivo, v jehož uzlinách zhoustlá plasma se intensivněji 

 barví (ve vajíčkách ježovek Butschli a Erlanger). 



Hypothesa o jaderné povaze centrosomu doložena jest dále ob- 

 jevem zvláštní amoeby (Paramoeba Eilhardi), již popsal Schaüdin. 

 (Ueber den Zeugungskreis von Paramoeba Eilhardi n. g. n. sp. Sitzungs- 

 ber. preuss. Akademie d. Wiss. 1896. p. 31—41.) Tato amoeba má 

 v centru svém kulovité jádro síto vité s velikým nucleolem. Těsně na 

 tomto jádru vystupuje i za živa druhé ostře konturované a silně 

 světlo lámající tělísko, dosahující velikosti jádra. Ono se nebarví, jen 

 pomocí železitého haematoxylinu Heidenhainova zbarví se temně střední 

 část jeho. Při dělení amoeby dělí se toto vedlejší jádro jako jádro 

 samo. Amoeba se dříve encystuje, jádro i vedlejší jádro rozdělí se na 

 mnoho segmentů, z nichž každý obdá se porcí cytoplasmy. Každý 

 segment představuje zárodek dvěma bičíky opatřený a podobný flage- 

 latu Cryptomonas a opatřený jádrem a vedlejším jádrem. Tyto zárodky 

 opèt se dělí podélně, při čemž vedlejší jádro prodělá změny, jež upo- 

 mínají na centrálně vřeténko diatomaceí. Vedlejší jádro totiž ležící 



