Zdenavý pyroxenický granulit od Adolfova. 3 



Miskroskopcká struktura. V mikroskopu hornina činí do- 

 jem celku jednotně vzniklého, sloh její dojem slohu původního. Živce 

 a křemeny mají velikost dosti stejnoměrnou. Obrysy živců bývají 

 často jen málo vykrojeny a blíží se nemálo obrysům živců v syenitech. 

 Křemen má obrysy sice laločnaté, ale ne tuze vykrajované. Živec 

 a křemen vzájemně se neprostupují ani neuzavírají se vzájemně. To- 

 liko křemen činí někdy drobnou uzavřeninu v živci, jsa tuším aspoň 

 někdy vyloučeninou při tvoření se hmoty živcové. Zdá pak se vůbec, 

 že živce a křemen vyvinovaly se celkem současně, křemen že byl 

 vylučován tvořením se živců. 



U pyroxenu a amfibolu jest také povšimnutí hodno, že nebývají 

 uzavřeny ani v živcích ani ve křemeni, leda velmi zřídka, ač právě 

 pyroxen jest značně četný a činívá skupiny zinek. Vyjma některé 

 podlouhlé hranolky amfibolové jak pyroxen tak i amfibol mají tvar 

 ponejvíce allotriomorfní a naskytují se obyčejně v koutech mezi ně- 

 kolika zrny křemene a živců sevřeny. I lze tudíž souditi, že vývoj 

 jejich připadl do konce vývoje křemene a živců, a že vyvíjely se ze 

 zbytků látky, vyloučené vznikáním živcův a křemene. Tu a tam arci 

 tvoření se jich překáželo také patrně některému křemeni a živci ve 

 vývoji, že kraje poslednějšího musily pyroxen a amfibol částečně ob- 

 růsti. Některé zrnko pyroxenu neb amfibolu bývá posléze i celé 

 zuavřeno v živci nebo ve křemeni, a tím svědčí o společném původu 

 všech těchto součástek. 



Podobně i titanit jest hlavním množstvím pozdějšího vývoje 

 jako pyroxen, že však nezbývala asi prou obyčejně látka právě 

 jeho složení chemického, obsahuje proto ještě četné uzavřeniny v sobě, 

 klavně křemenné, kteréžto nejsou zajisté leč vyloučeniny poslední, 

 zbylá Si0 2 při tvoření se titanitu. Titanit bývá jako amfibol nezřídka 

 sdružen a srostlý s pyroxenem, kterýžto úkaz i sám poukazuje na 

 společný vznik nerostů těchto. 



Apatit vyskytuje se taktéž mezi zrnky ostatních nerostů, zir- 

 kon pak, jsa velmi malý, bývá arci uzavřen v jiných součástkách. 

 Zrnka rud železných jsou velmi vzácná a drobná a bývají sdružena 

 bud s titanitem nebo s amfibolem. 



Máme zde horninu, která pravděpodobně vznikla vývojem z jed- 

 notného magmatu, a součástky její vytvořovaly se skoro zároveň, 

 ponejvíce ani neměly příležitosti vyvinouti se idiomorfně. Elastických 

 součástek hornina v neporušených svých částech neobsahuje. 



Některé části horniny té mají však přece strukturu poněkud 

 neb i značně mnoho kataklastickou, tato pak jest původu zřetelně 



1* 



