XX. 



O působení sírníku ammonatéko v některé sírníky 

 kovové a o dvou nových síroantimonanech amrno- 



natých. 



Napsal Vladimír Staněk v P r ac z e. 

 (Předloženo dne 30. dubna 1897.) 



Všeobecně jest známo, že mnohé sírníky těžkých kovů se za oby- 

 čejných poměrů nerozpouštějí v roztoku sírníku ammonatého. Byla 

 tudiž na snadě otázka, kterak chovati se budou ony sloučeniny k sír- 

 níku ammonatému za přiměřeně zvýšené temperatury a zvýšeného tlaku. 



Vybídnut jsa p. prof. Preisem, dovoluji si tímto sděliti výsledky 

 několika pokusů, v tomto směru provedených. 



K pokusům potřebné sírníky připraveny přímo před použitím 

 účinkem sírníku ammonatého v roztok příslušné soli kovové. Sírník 

 kovový polit pak v tlustostěnné trubici skleněné bílým sírníkem ammo- 

 natým a zahříván po zatavení po několik hodin na 180—200° 

 v rourové peci. 



1. Sírník stříbrnatý (0,1 gr Ag 2 S a 50 cm 3 roztoku sírníku 

 ammonatého) zahříván po 4 hodiny na 150 — 200°. Po vychladnutí 

 shledány v trubici pěkně vyvinuté, silně lesklé, černé krystalky 

 sírníku stříbrnatého. Týž pokus opakován s poměrně větším množstvím 

 sírníku stříbrnatého (3 gr Ag 2 S a 50 cm 3 sírníku ammonatého). 

 Získány malé, nezřetelně vyvinuté krystalky a drobivé krystalinické kůry. 



2. Sírníku stříbrnatému analogický sírník thallnatý chová se 

 podobně, jeví však mnohem ještě větší náklonnost ku krystalisaci. 

 Po 3hodinném zahřívání se sírníkem ammonatým shledáno, že sírník 

 thallnatý vykrystaloval ve dvojích tvarech a sice jednak v tenkých, 

 šestibokých, lupénkovitých deskách, jednak v jehlicích. Obyčejně 

 vznikla směs obou tvarů. Ve vytaženém konci roury vyrůstaly zvláště 



Tř. mathematicko-přírodovědecká 1897. 1 



