Porfyrovitý augitický diorit od Hučic u Březuice. 3 



hlavní hornina dioritová byla na povrchu již utuhlá, pevná, ale ve- 

 spod magma bylo ještě tekuté, a když utuhlý hořejšek praskl, magma 

 to dralo se ještě na puklinách ven. A tyto žilky tuhnouce, i samy 

 ještě praskaly, do puklin jejich rostly se stran větší amfiboly a ostatek 

 pukliny byl posléze jako ve hlavní hornině i zde vyplněn živcem. 

 Zjevy tyto svědčí, že tuhnutí naší horniny nebylo zde všude 

 stejnoměrné. 



Odtud asi také pochází také, že porfyrovitý sloh našeho 

 dioritu blíží se v některých třeba že na tomto místě jen malých, 

 partiích, také poněkud slohu obyčejného normálního dioritu. 



Hustota horniny určena byla na dvou vybraných kusech, na 

 jednom na 2*973 a na druhém 2*979, činí tedy mezi 2*97 a 2*98, 

 což jest asi hustota dioritu kyselinou křemičitou bohatších. *) 



Makroskopické, hlavni součástky horniny jsou amfibol a plagio- 

 klas; jednoklonný pyroxen určí se hlavně teprve mikroskopem. Akces- 

 soricky vyskytují se zřetelně drobná zrnka červenavého titanitu, 

 zřídka zrnko černé železné rudy nebo pyritu, mikroskopicky pak 

 ještě apatit. 



Velká zrna amfibolu činí makroskopicky ponejvíce dojem obec- 

 ného amfibolu, někdy však mají na lomu nápadně jemný, jakoby 

 vláknitý sloh. Omezení jejich bývá bud! krystalografické, neb aspoň 

 krystalografickému tvaru dosti blízké, nebo nepravidelné. Tvar kry- 

 stalový náleží amfibolu, jsa obyčejným tvarem amfibolovým, často jest 

 šestiboký, složený z amfibolového prismatu a jednoho vertikálního 

 pinakoidu (nejčastěji klinopinakoidu), tu a tam mívá také nějakou 

 hoření plochu krystalografickou vyvinutu. Nápadno jest však, že 

 někdy nalezneme tvar ne dosti dokonalý, upomínající spíše na tvary 

 pyroxenové, a v zrnech takových bývá lze vedle amfibolové štěpnosti 

 konstatovati i stopy štěpnosti dle prismatu pyroxenového. 



Hustotu amfibolu toho určil jsem pomocí Kleinova roztoku (bo- 

 rovolframanu kademnatého) pro tři, lupou prohlédnuté, čisté, vyští- 

 pané kousky skoro souhlasně na 3*088 při teplotě 16° C, což jest 

 hodnota, jakou asi mívají amfiboly prostředně hutné. 



Optickými vlastnostmi amfibol tento druží se k obecnému amfi- 

 bolu. V důležitých, řezech shledáme úchylku snášení a pleochroismus 

 jak následuje*. 



*) Dr. Ferd Zirkel: Lehrbuch der Pétrographie, 2. Aufl. II. Bd., 1894., 



