Porfyrovitý augitický cliorit od Hučic u Březnice. 7 



pyroxen; málokterá pak jsou idiomorfní: apatit a titanit. Plagioklas 

 a křemen mívají v amfibolech tvar velmi rozmanitý a na mnoze zdá 

 se, jakoby hmota amfibolová byla při nich slaběji zbarvena. Slabší 

 zbarvení to vzniká jednak tím, že obojí nerosty ve výbruse se kryjí, 

 ale na jiných místech nelze konstatovati takového krytí, nýbrž slabší 

 zbarvení jest následkem umalení barvících součástek amfibolu, a lze 

 přijati, že na místech takových plagioklas a křemen uzavřený jsou 

 chemickými vyloučeninami z magmatu ve vnitřním okrsku tvořícího 

 se amfibolu, jaksi zbytky železa prosté z magnátu po vytvoření se 

 amfibolu na místech těch vyloučené a utuhlé. 



Co týče se uzavřeného jednoklonného pyroxenu máme amfiboly 

 homogenní a mnohé silně skvrnité, kde pyroxenu toho nelze nalézti, 

 v jiných pak a sice ve skvrnitých individuích jest někdy zřetelně 

 (i makroskopicky) přimísen, totiž buď na ojedinělém místě, nebo roz- 

 troušen několika zrnky v individuu tom, při čemž někdy se zdá, 

 jakoby hmota jeho do hmoty amfibolové přecházela. Velmi často však 

 lze sdružení jednoklonného pyroxenu s amfibolem pozorovati na kraji 

 velkých zrn amfibolových, kde bud jest pyroxen ten prostě přirostlý 

 anebo se jeví být takořka pokračováním amfibolu samého, souhlase 

 s amfibolem aspoň ve směru vertikální osy. Jest zřetelno, že po vý- 

 voji amfibolu následoval v magmatu vývoj pyroxenu, ba lze tvrditi, že 

 nejdříve vůbec začalo se vyvinovati něco jednoklonných pyroxenu, 

 načež snad byla zrnka jejich částečně zase absorbována a zůstaly 

 jen skrovné zbytky nyní v některých velkých skvrnitých amfibolech 

 uzavřené. Po vyloučení prvních pyroxenu nastala doba vývoje am- 

 fibolu, a snad právě skvrnité amfiboly dostávaly látku svou také pro- 

 měnou (absorbováním) starších pyroxenu. Později zase přestal vývoj 

 amfibolu a nastal vývoj jednoklonných pyroxenu. 



Pyroxen činí v hornině vůbec zrnka ponejvíce dosti stejnoměrná 

 a kolem 1 j s až 1 j i mm, zřídka na 1 j., mm veliká, často po několika 

 pospolu sdružená. Kde jsou po stranách omezena idiomorfně, mívají 

 průřez 4-boký, skoro čtvercový, s otupenými rohy. Jest tu patrně vy- 

 vinut hlavně tvar prismatu, hrany tohoto odříznuty jsou úzkými plochami 

 obou pikanoidů postranních. Svrchem bývají však tvary takové vždycky 

 jen allotriomorfní. Jest to pyroxen jednoklonný, zháší v podélných 

 průřezech často velmi šikmo, ale nepodařilo se mi nalézti přesný 

 klinopmakoid a určiti tak maximální úchylku zhášení na něm. Štep- 

 nosť pyroxenu jde dle augitického prismatu a jen někdy lze také 

 konstatovati nepravidelné trhliny diagonální. Průřezy mají barvu 

 bledozelenou a pleochroismus často dobře zřetelný, než absorpce, 



