8 XXIX. Jos. Jaroši. Soukup: 



resp. absorpční rozdíly jsou jen slabé. V podélných průřezech jeví 

 se býti pro chvění: 



|| c: trochu sytěji bledězelený. 



J_c : žlutavě zelený, nebo zelenavě žlutavý, světlejší. 



Ve příčných průřezech lze — po určení roviny os optických po- 

 mocí konvergentního světla — konstatovati, že jest pro chvění: 



|| ku rovině os optických: zelenější, 



J_ „ „ „ „ : žlutozelený až zelenavě žlutavý, 



světlejší. 



Hmota pyroxenová má také tu a tam hojné drobné uzavřeniny, 

 podobné těm, které jsou ve velkých amfibolech: dílem kapičky čiré 

 tekutiny s bublinkou plynu, dílem něco temného rudního prášku, pak 

 mikiolithy, které dle menšího lomu světla a přirovnáváním ku větším 

 součástkám horniny lze místem pokládati za živce a křemen. Morfo- 

 logicky důležitější jest, že pyroxen obrůstá dosti často menší pod- 

 louhlé zrnko amfibolové, omezení úplně nepravidelného, při čemž 

 hlavní osa podélného tvaru jest oběma nerostům společná a hmota 

 amfibolová ponenáhlu přechází na hmotu pyroxenovou. Takovýto častý 

 zjev dosvědčuje patrně, že vylučování amfibolu z magmatu zakončeno 

 bylo vylučováním pyroxenu. Paměti hodno jest dále, že na místech 

 zvětralých, hlavně v sousedství zvětraných živců, pyroxen tento pře- 

 chází zvětráním opět na amfibol, a amfibol takový má tytéž optické 

 vlastnosti — i tutéž velkou absorpci — jako amfiboly velké, jenže 

 místem jeví menší kompaktnost. Zjev tento dokazuje, že hmota pyro- 

 xenu našeho jest asi analogická hmotě amfibolů zdejších, že tudíž 

 pyroxen náš jest augitem aluminickým, na železo a kalcium bohatým, 

 na magnesium pak chudým. O tom, že pyroxen ten jest augit, dalo 

 by se arciť již souditi ze pleochroisnm jeho, ponejvíce dosti patr- 

 ného. Z faktum pak, že hmota pyroxenu a amfibolu našeho jest 

 celkem analogická, lze souditi dále, že hlavně jen krystalisační pod- 

 mínky téže chemické hmoty při tuhnutí horniny se měnily, když 

 jednou krystalovaly z téhož magmatu amfiboly, později pak jen pyro- 

 xeny látkou přece předešlým amfibolům celkem analogické. 



Živce horniny jsou ponejvíce plagioklasy, jen málo orthoklasů 

 lze konstatovati. Plagioklasy pak shledáme od albitu až do labra- 

 doritu. Určení jejich učiněno bylo hlavně na krajích výbrusů, kde dá 

 se měřiti nejen velikosť oboustranného souměrného shášení sousedních 



