Porfyrovitý augitický diorit od Hučic u Březnice. 11 



2. Vzájemnosť amfibolu a augitu jeví se takto: nejprve začal 

 se z magmatu na některých místech vyvinovati augit, pak byl augit 

 tento snad resorbován částečně a dále vyvíjel se amfibol, posléze pak 

 přestal se vyvinovati amfibol a následoval toliko zase vývoj augitu — 

 na díle i jako přímé pokračování vzrůstu některých zrn amfibolových. — 

 Fakta tato vysvětlují vývoj poměrů krystalisačních horniny naší na 

 kraji masivu zdejšího. Nejdříve byly poměry příznivé tvoření se augitu, 

 jako bývá častěji u hornin masivních ve hloubce počínajících tuhnouti, 

 na př. u některých dioritů, syenitů a podobných,*) t. j. z počátku 

 byl veliký tlak a velká teplota v magmatu. Později dílem tlaku snad 

 přibývalo, dílem teploty poněkud ubývalo, a nastaly poměry vhodné 

 ku tvoření se amfibolu. Ale magma mohlo utuhnouti jen malou částí 

 a nastalo vyniknutí jeho nahoru, kde na kraji tlak se velmi zmenšil 

 a ostatek magmatu musil rychleji tuhnouti. Nastaly poměry poněkud 

 podobné tuhnutí hornin effusivních čili rozlitých a tu tvořily se zase 

 augity. **) 



Novější dobou vzniká zvětráváním pyroxenů opět amfibol, arcit 

 částečně ne dosti kompaktní. 



Tak tudíž nestejnosť poměrů po dobu krystalisace horniny naší 

 jest i mikroskopicky dokázána, a tím i dotvrzeno dále podrobněji, že 

 hornina naše tuhla na místě zvláštních proměn, t. j. na pokraji ma- 

 sivu, že jest opravdovou pokrajní faciès a zároveň i mladší než-li 

 sousední rula, neboť patrně právě přítomnost této ruly byla příčinou 

 vytvoření se kraje žulového masivu zde. 



3. Amfibol dioritu našeho jest amfibolem aluminickýra, bohatým 

 na železo a kalcium, chudým pak na magnesium. 



Práce tato vykonána byla ve praktických cvičeních p. dra Jin- 

 dřicha Barvíře, soukr. doc. petrografie na c. k. ces. univ. v Praze. 



*) Srovn. na př. H. Rosenbusch : Mikroskopische Physiographie der massigen 

 Gesteine, III. Aufl., II. Th., 1896, pag. 252 a j. 



**) O vzájemných poměrech tvoření se amfibolu a pyroxenů v eruptivních 

 horninách srovnej zvláště pěknou studii Beckeho z loňského roku ve Tscherma- 

 kových „Mineralog, und Petrograph. Mittheilungen" Band XVI., pag. 330. — 335., 

 a v časopise „Lotos" z roku 1896., č. 5. 



^£^>(^K^_, 



Nákladem Král. České Společnosti Nauk. — Tiskem dra Ed. Grégra v Praze 1897. 



