Archigetes appendiculatus Ratz. 13 



toxylinem, intensivně černě Heidenhainovým haematoxylinem a temně 

 zeleně při dvojitém zbarvení safraninem a světlou zelení. Nějakou 

 vláknitou strukturu této jakož i spodnější blány (membrány basální) 

 jsem nikdy neznamenal, rovněž ani ne porovitost kutikuly, již starší 

 autoři popisovali, jež však novějšími zkoumáními vesměs bud jako 

 optický klam aneb jako umělý produkt se objevila. Zvlášť však třeba 

 vytknouti, že schází u Archigeta na zevní ploše kutikulární i onen 

 povlak jemných tuhých vlásků či brv, jakýž u značné části cestodů 

 nalézáme a kterýž dle Willovýoh pozorování u Caryophyllaea aspoů 

 částečně na některých místech hlavy jest přítomen. Tato vlastní ku- 

 tikula a druhá blána další, kterouž as za basální membránu ve smyslu 

 Blochmannově považovati můžeme, nepřikládají se těsně k sobě, nýbrž 

 zůstává mezi nimi prostor jistý, což již při poměrně slabých zvětšeních 

 patmo jest. Mnohdy však dá se pozorovati mezi oběma vrstvami ještě 

 jistá střední zrnitá zóna (b v obr. 33.), jejíž význam ovšem těžko 

 lze označiti. Basální membrána jest daleko silnější než kutikula a ona 

 jedině jest to, jež táhne se i do zevních vývodů pohlavních vykládajíc 

 jich vnitřní stranu. Není však blána tato naprosto homogenní, což do- 

 kazuje, že její periferická část barví se intensivně safraninem, kdežto 

 vnitřní část opět zeleně světlou zelení. (Obr. 33.) Při dvojitém zbar- 

 vení: Delaíieldův Haematoxylin -\- Orange G., barví se vrstva ta 

 oranžově. 



Mezi blánou touto a dalšími vrstvami těla pozoroval jsem na 

 některých příznivých preparátech jakési příčné pruhování dosti daleko 

 od sebe vzdálené (obr. 17. tab. 2. p), jež vykládám jako výhonky, 

 jimiž souvisejí buňky epithelialní či t. zv. subkutikulární s kutikulou. 



Membrána basální nesouvisí těsně ani s kutikulou ani s dalšími 

 dvěma vrstvami, jež naopak jsou spolu těsně spojeny tak, že se jako 

 jedna souvislá blána odtrhávají. (Obr. 33.) Tyto dvě blány nepřináleží 

 vlastně již k pravému pokryvu tělnímu, nýbrž již dalším vrstvám 

 tělním, resp. vnitřní z nich jest vrstvou svalovou, avšak nutno o nich 

 zde pojednati v souvislosti s integumentem vzhledem ku zprávám 

 autorů předešlých. 



Vnitřní z těchto vrstev jeví se na průřezu příčném jako pra- 

 videlně v jedné vrstvě pod zevním povrchem těla seřaděné body lesklé, 

 úplně totožné s průřezy vláken svalových. Skutečně se zde též o nic 

 jiného nejedná než o podélná vlákna svalová. Zajímavo jest však, že 

 Will popíral u Caryophyllaea svalovou povahu těchto elementů, 

 kterouž u Liguly dávno před ním již Steudener poznal i označuje je 

 jako tyčinky. (35. p. 8: „Noch eine andere Eigenthümlichkeit hat 



