24 XXXII. Al. Mrázek: 



vláken pod pravým úhlem se křížících. Při silných zvětšeních a be- 

 dlivém pozorování seznáváme však (obr. 42. tab. 5.), že jedná se o 

 jedinou vrstvu vláken svalových, ovšem že poněkud odchylných od 

 normálních vláken okružních. Jsou především silnější mnohem, než táž 

 vlákna na jiných místech těla. Další jich zvláštnost spočívá v tom, 

 že jeví příčné pruhování, jímž svrchu popsaný dojem byl způsoben. 

 Máme zde zajímavý případ příčného pruhování svalů, jenž jest velmi 

 významný, ježto případy podobné jsou u Plathelminthů velmi vzácné. 

 Nejedná se v případě našem o dokonalé příčně pruhované svaly, nýbrž 

 jen o zjevy totožné se vzácnějšími případy, pozorovanými u turbellarií, 

 ku př. nedávno prof. Vejdovským u rodu Prorhynchus. Ostatně jest 

 pravděpodobno, že další pozorování objeví větší rozšířenost tohoto 

 zjevu u nižších zvířat, zejména u červů. (V té příčině chci podo- 

 tknouti, že konstatoval jsem u Tomopteris, již jsem během svého le- 

 tošního pobytu na c. k. zoologické stanici v Terstu sbíral, rovněž 

 příčné pruhování u značné části svalů tělních). U Cestodů jest jediným 

 dalším příkladem jen případ popsaný Pintnerem z retraktorů rypáků 

 Tetrarhynchidů, kdež však máme, jak se zdá, co činiti s ještě do- 

 konaleji pruhovanými vlákny. 



Soustava exkreční. 



Velmi málo zpráv máme o exkrečním apparátu Archigeta, jehož 

 podrobný obraz zde poprvé podávám. Sledovati veškerý průběh kanálů 

 exkrečních jest i u Archigeta, vzdor nepatrné velikosti téhož a značné 

 průsvitnosti, velmi obtížné, jakož vůbec exkreční systém cestodů patří 

 mezi nejtíže sledovatelné orgány a to tím spíše, že při něm většinou 

 na pozorování živých zvířat odkázáni jsme. O poznání exkrečního 

 apparátu největších zásluh získal si Pintner, jehož práce v té příčině 

 zůstanou klassickými i jest zajímavo, že tento autor zejména i Caryo- 

 phyllaea studoval, tudíž formu; jež jest s Archigetem blízce příbuzná. 

 Skutečně možno již nyní předem podotknouti, že poměry exkrečního 

 apparátu n Archigeta celkem úzce se přimykají k poměrům zjištěným 

 u Caryophylla Fraipontem (7), Pintnerem (26) a nejnověji Willem (35). 



Dle udání Ratzlových možno rozeznávati osm podélných kanálů 

 exkrečních, jež však velmi brzo četnými anastomosami spolu se spojují, 

 takže posléze nalézáme jen polygonální sítivo, jakéž ostatně v hlavě již 

 od počátku se jevilo. Podobně mluví i Leuckart (14), jenž podává i 

 zprávu o konečné části exkrečního apparátu, ovšem jak seznáme ne- 





