Archigetes appendiculatus Ratz. 27 



Pro veškerý soubor popsané sítě 1 exkrečních kanálů platí vše- 

 obecná pravidla Pintnerem (26, 27) stanovená, totiž přísné dichoto- 

 mické dělení, naprostý nedostatek dendritických rozvětvení a rovno- 

 běžnost stěn kanálků. O čtvrtém charakteru, jejž Pintner dále uvádí, 

 totiž o epithelovém vystelu cév promluvíme dále. 



Celá tato síť uložena jest v zevnější vrstvě tělní, poměrně těsně 

 pod zevním povrchem těla. V hlavě jest též, nebereme-li prozatím 

 zřetele ku spojovacím kanálům střední části těla se táhnoucím, jediné 

 co z exkrečního apparátu vidíme, (sr. obr. 18. aneb schéma A na 

 3. obrazci v textu). V trupu však při pozornějším zkoumání shledá- 

 váme ještě jinou další síť kanálů exkrečních, nalézající se těsně pod 

 právě popsanou, což odpovídá sice poměrům i u jiných Cestodů, ze- 

 jména Caryophyllaea zjištěným, s tím ovšem rozdílem, že toto spodní 

 sítivo opakuje neobyčejně přesně oka sítiva hořejšího (na našem obr. 

 18. tab. 2. nemohl býti poměr ten zcela přirozeně vystižen, neměla-li 

 porušena býti zřetelnost obrazu), takže dlužno podotknouti, že mnohdy 

 jest nesnadno odlišiti od sebe paralellně spolu běžící části obojího 

 systému. Naproti tomu dle obrazů Fraipontových není u Caryophyllaea 

 takové shody v průběhu obojí sítě. Jelikož lumen cév této sítě jest 

 užší a to na všech místech, jest zde naprosto nemožno rozeznávati 

 nějakých větví podélných, existovaly-li tyto kdy vůbec, kdežto u svrchní 

 sítě exkreční podélným směrem se táhnoucí větve přece poněkud 

 silnějšími jsou, než je spojující větve trans versální, ovšem ne tak 

 značně, jako k. př. u Liguly dle zpráv a výkresů Zerneckových. Na 

 obr. 18. znázorněna jest tato vnitřní síť cévní modrou barvou. Z obrazu 

 toho patrno, že nebylo lze síť tuto sledovati i v zadní části těla, 

 nýbrž teprve počínaje od míst, ve kterýchž se nalézá vývod pohlavní. 

 Z toho ovšem neplyne, že by snad proto nazad již skutečně síť tato 

 se nevyskytovala, neboť v těchto končinách patrně as vlivem orgánů po- 

 hlavních dají se i svrchní silnější kanály exkreční mnohdy jen obtížně 

 a za příznivých poměrů kontrakce těla sledovati, tím spíše tudíž 

 mohou jemné kanály sítě vnitřní ujíti pozornosti. Jedná se nyní o to, 

 jak obojí, síť povrchní i vnitřní, spolu souvisejí. Na živých zvířatech 

 se o tom přesvědčiti jest dosti nesnadno, ač při delším pozorování 

 podaří se přece. Lépe sledovati dají se poměry ty na příčných řezech. 

 Poznáváme, že jednotlivé větve vstupují hlouběji do těla a spojují se 

 posléze z každé strany (totiž břišní a hřbetní) ve dvě podélné silnější 

 větve, jež táhnou se vnitřní částí těla, totiž onou, jež ohraničena jest 

 vrstvou vnitřních svalů podélných, a jež všude jinak prosta jest kanálů 

 exkrečních. Na průřezech tudíž vidíme (schéma B., obr. 3. v textu) 



