Archigetes appendiculatus Ratz. 29 



místech uvnitř téla na každé straně na právo a na levo jen po jednom 

 kanálu exkrečním (schéma A.) Tento jediný pár cév nezůstává však 

 dlouho na tomto stupni, nýbrž opět se do předu rozvětvuje a pře- 

 chází na přídě těla v zevní síť cévní. Těmto námi zjištěným poměrům 

 zcela odpovídají nálezy Willovy u Caryophyllaea, jimiž doplněna byla 

 starší pozorování, zejména Fraipontora a Pintnerova. 



Celkem možno tudíž poznamenati, že kanály exkreční omezeny 

 jsou jen na zevnější vrstvu těla a vyjímaje hlavu, scházejí ve vnitřní 

 výhradně z parenchymu tvořené vrstvě střední. Stěna kanálků jest 

 prosta vší struktury, nějakých fibrill podélných neb okružních, jakáž 

 někteří autorové uvádějí, nebylo lze znamenati. Pintner ostatně po- 

 važuje zjevy zmíněné jen za následek svraštění konservací způsobeného. 

 Dále vytknouti třeba, že nikde po celém průběhu kanálů exkrečních, 

 ač mnohdy na řezech v delších souvislých kusech daly se sledovati, 

 nenalezeno jader v průběhu kanálů těch, jak to uvádí Pintner, jenž, 

 jak známo byl jeden z prvých, jenž zastával přítomnost pravých 

 epithelií v těle cestodů a zvláště v kanálech exkrečních. Blochmann 

 u Liguly připouští sice přítomnost prvotního epithelu kanálů exkreč- 

 ních, avšak dle jeho náhledu, podobně jako epiteliální buňky epider- 

 mální, jsou i epitheliální buňky exkrečního apparátu ponořeny do 

 hloubky a představovány jsou jedině terminální částí apparátu exkreč- 

 ního, totiž plaménky vířivými. (2). Dle nejnovější práce Pintnerovy, (27) 

 jest sice názor Blochmannův v podstatě své správným, avšak nemusí 

 prý vždy všechny buňky vystoupiti zdánlivě ze svazku epitheliálního, 

 nýbrž dají prý se i takto v ekrečních kanálech krásné útvary epithe- 

 liální nalézti, jako k. př. u Tetrarhynchus attenuatus. Co se týče 

 našeho zvířete, jak již bylo řečeno, nic podobného, rovněž tak jako 

 k. př. u Caryophyllaea a Liguly, nenalezeno; i platil by zde rovněž 

 výklad Blochmannův. Příklady epithelu stěn cév exkrečních, jež u ně- 

 kterých cysticerkoidů uvádí Hamann (12), nejsou as správnými. 



Zbývá nám nyní pojednati o t. zv. plaméncích vířivých. Zajímavo 

 jest, že přes značnou průsvitnost těla Archigetova nikdy na živých 

 exemplářích ani při nejsilnějších zvětšeních nepodařilo se mi tytéž 

 zjistiti, ačkoliv na řezech velmi jasně vystupují, ježto anilinovými 

 barvivy, zejména safraninem, intensivně se plamének vířivý barví. 

 Tyto konečné buňky exkreční jsou poměrně velmi nečetné, aspoň 

 srovná váme-li poměry u Archigeta se jevící s poměry, zjištěnými 

 Pintnerem pro jiné cestody. Jinak však jsou poměrně veliké (srovnej 

 obr. 17. a 33.) Jádra buněk těch jsou veliká, ledvinitá a plamének 

 vířivý přikládá se svojí rozšířenou basí právě do prohlubiny jádra. 



