36 XXXII. Al. Mrázek: 



pletiva oddělené pásy buněčné, na kterých epitheliale uspořádání 

 buněk jest velmi patrné, avšak vnitřní lumen dlouho chybí. Teprve 

 později vytvoří se toto rozestoupením se buněk. 



Vývoj. 



Již při líčení orgánů pohlavních dotknuto se interessantního 

 spúsobu kladení vajíček. Vajíčka sama jsou 0.05 mm dlouhá, tvaru 

 celkem eliptického (obr. 47.), silnou pevnou skořápkou (a sice celistvou) 

 opatřena. Jakým způsobem dostávají se ven z těla hostitelova, není 

 zjištěno, nejspíše až po smrti téhož. Jisto však jest, že při položení 

 svém neobsahují ještě embrya, nýbrž toliko buňku vaječnou, jež jen 

 nepatrnou část vnitřního prostoru zaujímá, kdežto ostatek vyplněn 

 jest několika buňkami žloutkovými. 



Rýhování vajíčka jakož i prvá stadia přeměny oncosphaery 

 u mladého Arehigeta nepodařilo se mi sledovati. Nejmladší stadia, 

 jaká jsem v Tubificidech nalézal (abych přímé pokusy krmením konal, 

 k tomu bohužel můj materiál nestačil) byla již as 0*15 mm dlouhá. 

 Tvar takovéhoto stadia, jež se již velice čile pohybuje, znázorňuje 

 obr. 51. Háčky oncosphaery jsou nahromaděny na zadním konci těla, 

 jinak však není ještě vyznačen rozdíl mezi vlastním tělem a přívěskem 

 ocasním a to ani zevně, ani jak obraz 52, jenž zobrazuje řez tíinže 

 exemplářem, dokazuje, vnitřní úpravou histologickou. Teprve později 

 počíná se vzadu odškrcovati přívěsek ocasní jako samostatný orgán. 

 Rozdělení toto stává se později ještě zřetelnějším, a když poměrně 

 u mladých exemplářů (as 1 mm dlouhých) téhož stupně dosáhlo jaký 

 shledáváme u dospělých zvířat, jest vývoj, co se zevního tvaru týče, 

 dokonán. Týž není tudíž nijak složitým. Nastává jen další histologická 

 differenciace, vytvoření se svalstva, přísavek, exkrečního apparátu, 

 orgánů pohlavních atd. Vytknouti nutno, že po celý čas vývoje nena- 

 cházíme uvnitř těla žádné dutiny, ať již by měla býti tato prvotní 

 či jen druhotnou, rozstoupením se pletiv vzniklou. Rovněž nenalézáme 

 na žádném stadiu vývoje néjakého vchlípení na přední části, jež by 

 ve smyslu Grassihö odpovídalo základu jícnu, ba ani nic, co by jako 

 rudimenty slinných žláz možno bylo vykládati. Zjevy ty spolu s mými 

 nálezy o vývoji některých cysticerkoidů, o nichž obšírně pojednám 

 v pozdější práci, kdež též v souvislosti bude podán fylogenetický 

 význam cysticerkoidů jakož i Arehigeta ve srovnání s poměry, jakéž 

 nalézáme u trematodů, dokazují, že jsou názory Grassiho aspoň čá- 



