Archigetes appendiculatus Ratz. 37 



stečně nesprávnými a že otázky podobné nesmějí se řešiti jen na 

 základě vývoje jedné neb několika málo forem. Dnešní stav známostí 

 vývoje cysticerkoidů pak jest tak nedostatečný, že přesné rozlišení 

 současně probíhajících zcela různých pochodů fysiologických při tom 

 se odehrávajících jest téměř nemožné. 



Vnitřní vývoj probíhá zcela plynule, takže nějakých ostře od- 

 lišených stadií rozeznávati nemožno. Pro nedostatek materiálu též 

 nemohl jsem sledovati celou histogenesu, chci však zde na velmi 

 zajímavý zjev poukázati. Jak obr. 52. musíme v mladých stadiích dvé 

 ostře od sebe se lišících elementů buněčných rozeznávati. Vidíme 

 totiž jednak veliká jádra slaběji se barvící bez zřetelného obalu 

 plasmatického a mnohem menší, temněji se barvící jádra obalená zře- 

 telným plasmatickým tělem. Oboje elementy jsou zcela stejnoměrně 

 po celém těle rozptýleny, s tím rozdílem, že větší jádra tu a tam 

 bývají nakupena ve skupinách. Jaký jest význam těchto elementů? 



Týž zjev popisují Grassi & Rovelli u Taenia elliptica, „Diven- 

 tano evidenti i confini cellulari e si distinguono di solito due sorta 

 di cellule, le une molto più grandi e molto più scarse di numero che 

 le altre; queste (cellule piccole) circondano quelle (cellule grandi) 

 che di regola presentansi isolate." Dále praví titéž autorové : „Il 

 significato délie cellule grandi ci è tutť altro che chiaro ; certo è perö 

 che nello stadio succesivo cessano di essere distinte. In linea ď ipo- 

 tesi potremmo riferire ad esse la produzione dello strate muscolare 

 sottocuticolare ; na si potrebbe anche supporre che la distinzioni 

 délie cellule in grandi e piccole, dispendesse dal tempo délia loro 

 riproduzione; vale a dire che sarebbero tutte ď una sola sorta, le 

 grandi non si sarrebero divise da qualche tempo, le piccole invece 

 si sarebbero recentemente divise." 



Výklad tento není však úplně nepochybným. Já považuji ona 

 veliká bledá jádra za jádra prvotních buněk embryonálních. Jsou to 

 tytéž buňky, o nichž bylo podrobně jednáno již na str. 18. Ze výklad 

 ten jest oprávněným, tomu nasvědčuje i okolnost, že kol jader oněch 

 nalézáme j zdánlivě prázdné prostory, což se snadno vyložiti dá 

 dle dřívějšího výkladu. V pozdějších stadiích larválních zůstávají 

 zřetelnějšími buňky ty zejména v přívěsku ocasním. Avšak i jinde, 

 v přední části těla totiž jsou patrnými (sr. obr. 55, jenž představuje 

 průřez těla mladého stadia). V prvých stadiích nalézáme mezi těmito 

 velikými jádry četná ve stadiu kariokynese. Jest na snadě tudíž, že 

 zejména na útraty těchto embryonálních buněk děje se vzrůst a zmno- 

 žení buněčných elementů. Většina buněk dospělého organismu jsouc 



