4 XXXIII. Bohumil Němec: 



U Allia (podobně u Hemerocallis a Iris) dermatogen na vegetačním 

 vrcholu přechází ve skupinu nepravidelně urovnaných buněk, které 

 jsou poměrně velké, chovají hojně vacuol a jejichž jádra ve všech 

 pozorovaných případech (prohlédl jsem více než 50 podélných i příč- 

 ných sérií) jsou v klidu. Ani v jediném případu jsem zde nenalezl kine- 

 tickou figuru; za to v okolním pletivu, které jeví uspořádání odpo- 

 vídající Sachsovým antiklinám a periklinám vidíme nejrůznější stadia 

 dělení buněčného. Celá partie tvořící podle Treuba společný vege- 

 tační bod čepičky i kořene je v klidu a passivně je posunována výše 

 ležícími iniciálami řad různých pletivných buněk a na druhé straně 

 obdána je zónou buněk tvořících nové buňky čepičky. 



Podobně u Roripy (viz text obr.). Plerom (P) přechází zde na 

 vegetačním svém bodu ve skupinu nepravidelně urovnaných buněk, 



Podélný řez vegetačním vrcholem Roripa amphibia. PÍ. veg. bod pleromu, I ini 

 cialy periblemu, D dermatocalyptrogen, Dj dermatogen, C embryonální bunk- 

 alyptry. (Kresleno pomocí camery). Silnou konturou označena partie nedělících 



se buněk. 



dosti velikých a klidných. Podobně i nejzevnější vrstva pleromu (pl) 

 a iniciály periblemu (I). Ale také dermatokalyptrogen (D) na vegetač 

 ním vrcholu končí velkými buňkami — bezpochyby již se nedělícími. 

 Calyptra obnovuje se z řady nízkých, hustou plasmou vyplněných 

 buněk (C), vzniknuvších z původního dermatogenu při zakládání kořenu. 

 Sachs ve své citované již práci vystavil princip, že stěny buněk 

 ve vegetačních vrcholech uspořádány jsou v systémy orthogonalních 

 trajectorií. Na podélném průřezu nějakým vegetačním vrcholem „kuže- 

 lovitým" uvidíme k. př. stěny buněčné seřaděny přibližně ve dva 

 systémy konfokalních parabol orthogonalně se protínajících. Speciellní 

 formy těchto poměrů stanoveny jsou tvarem a vzrůstem celého embryo- 

 nálního pletiva. Jednotlivým buňkám podle Sachse nepřipadá žádné 



