Cytologická pozorování na vegetačních vrcholech rostlin. 5 



aktivní účasti na vytváření poměrů těch, dělení buněčné je následek 

 vrůstu celého vrcholu a zjev druhotný. 



Schwendener (I.) však dokázal, že seřadění buněk dle principu 

 orthogonálních trajectorií je následek zákonitého posunování se buněk 

 ku předu a zároveň na periferii. Velmi často jsem pozoroval, že osa 

 karyokinetického vřeténka stojí šikmo na směr stěn buůky mateřské 

 a že také předhrádka buněčná šikmo se vyvíjí. Teprve během dalšího 

 vzrůstu a posunování staví se přehrádka do směru pravoúhlých trajec- 

 torií, jaký na stěnách klidných buněk vždy pozorujeme. Dělení buněk 

 tedy se neřídí dle principu Sachsem vysloveného, ono je zjevem úplně 

 zvláštním a samostatným, jehož příčiny nespočívají ani ve vzrůstu 

 celého vegetačního vrcholu 3 ) ani ve vzrůstu buňky samotné. Neboť 

 se v zóně embryonální dělí buňky nejrůznější velikosti a poměrně 

 různého stáři. 



Že pravidelné uspořádání pletiva meristematického má svou 

 příčinu v zákonitém posunování jednotlivých buněk ku předu a na 

 periferii, vysvítá z vylíčené již nepravidelnosti, jakou nalézáme v uspo- 

 řádání passivně jenom ku předu posunovaných buněk na vlastním 

 „vegetačním bodu". Buňky se zde nedělí a neposunují se také na 

 periferii v definitivní řady buněk pletiv trvalých. Stěny buněčné ná- 

 sledkem toho zůstávají v původní nepravidelnosti urovnány. 



Největší množství karyokines nalézáme v partiích, kde už buňky 

 probíhají v rovnoběžných řadá CU? z nichž se diferencují pletiva trvalá. 

 Oproti tomuto zřídlu nových buněk ustupuje úplně do pozadí partie 

 iniciál. Karyokines příčných nalézáme poměrně málo. Poměry ty 

 ovšem dlužno považovati za druhotné. Dokud nebyly vyvinuty všecky 

 rovnoběžné řady buněk, muselo se díti dělení hlavně na „vegetačním 

 bodu" a ve směru příčném, k podélné ose nového kořene. Později 

 klesla činnost vegetačního bodu ve prospěch embryonální zóny výše 

 ležící. Celá partie embryonální, v níž dělení buněk přichází, měří 

 u Allia až 2 mm, u Roripy až 1*5 mm. 



Vlastním předmětem této práce jsou však cytologické poměry 

 v embryonálním pletivu vegetačních vrcholů. Budu pojednávati: 

 1.) o stavbě buůky v klidu, 2.) o karyokinesi, 3.) o nuecleolech, 

 4.) o fragmentaci jádra, 5.) o směru osy vřeténka vzhledem k ose 

 buňky mateřské. Na konec zmíním se o některých způsobech abnor- 

 mální karyokinese. 



3 ) To velice názorně vysvítá ze Sherfieldových (1. c.) studií o vegetačním 

 vrcholu Sphacellariaceí. Zde buňka oddělená do zadu buňkou vrcholovou bez 

 dalšího vzrůstu rozdělí se v buňky pletiv trvalých. 



