Cytologická pozorování na vegetačních vrcholech rostlin. 9 



další změny prokinetické ovládány jsou objevením se polárních sil 

 v plasmě a na konci prokinese, kde cytoplasma vniká do jádra, že 

 přejímá ona vůdčí úlohu. Pokud moje zkušenosti sahají, processy 

 přípravné v cytoplasme a v jádru vždy stejnodobě se odehrávají, ale 

 ovšem bez dokazatelného vlivu vzájemného. Ale není možno tuto 

 pravidelnou současnost vykládati za nahodilou, neboť jednoho processu 

 bez druhého nikdy nepozorujeme. Mnohem přirozenější je výklad, že 

 pochody v jádru i cytoplasme odehrávají se vlivem těchže příčin, 

 nám ovšem dosud neznámých, a odtud že vyplývá pravidelná stejno- 

 dobost určitých diferenciací v plasmě i jádru. Vývoj pentlic chro- 

 matických děje se způsobem trojím a sice podle stáří jader. U jader 

 nejmladších (nedlouho po dělení) touže cestou, jako se chromosomy 

 dceřinných jader spojily [Fr. Mottier (1. c.) a Juel (1. c.)], takže tu 

 nemáme žádného stadia řídkého a hustého klubíčka, nýbrž splynutím 

 chromatické hmoty do zachovaných ještě vláken achromatických, 

 zbylých z chromosomů, ihned přechází jádro v polárně uspořádané 

 stadium, kde zahnuté chromatické pentlice svými kličkami obráceny 

 jsou k jednomu ideálnímu pólu. Jádra starší, u nichž chromatin 

 stejnoměrně v celém reticulu je rozložen, toto však není ještě radi- 

 álně kolem nucleolu uspořádáno, prvním přípravným krokem k dělení 

 je stejnoměrné rozšíření se chromatické hmoty po celém reticulu, 

 načež chromatin vystoupí z anastomos a uspořádá se v předlouhé, 

 mnohokráte stočené jediné vlákno, z počátku velmi tenké 4 ), pozvolna 

 však tloustnoucí a zároveň polárně se stáčející. Zprvu totiž je vlákno 

 v jádru uloženo docela nepravidelně. Při zkracování však kličky po- 

 loží se tak, že jich vrcholy míří k jednomu bodu, t. zv. pólu. Po- 

 lární uspořádání chromatinu přichází k platnosti bezpochyby activním 

 pohybem chromatického vlákna, ježto nějakých vlákenek, jež by po- 

 hyb ten dirigovaly, jak tomu chce Rabl pro buůky Metazoí, zde 

 není. Původně tvoří vlákenko bud spirálu probíhající po periferii 

 jádra (u Allia ve starších buňkách periblemu), nebo tvoří spirálu 

 uvnitř jádra ve kruh stočenou (mladší buňky periblemu). Zkracováním 

 vlákénka přechází spirála ve vlnitou čáru, probíhající na periferii 

 jádra. Jak známo, byl Strasburger původně pro přítomnost jediného 

 vlákénka chromatického v jádru, nalézajícím se v prophasi. Později, 

 podobně jako Rabl, upustil od tohoto názoru a má nyní za to, že 

 v jádru vyvíjí se vláken několik. Mně souhlasně s Guignardem poda- 



MOOREHO a 



*) Stadium právě popsané velice se podobá fasi zvaná synapsis, která podle 

 ho a Rosena (II) předchází dělení redukčnímu. 



