16 XXXIII. Bohumil Němec: 



bíhajících vláken. Po té pozorujeme tlustší, také od pólu k pólu pro- 

 bíhající vlákna, také zrnitá, „oporná vlákna centrálního vřeténka". 

 Osní část zaujímá přejemné sítivo achromatické, původu bezpochyby 

 jaderného. 



Chromosony dosáhnuvše pólu známým způsobem polárně se 

 uspořádají. Jich barvitelná substance nahromaduje se pak na periferii, 

 ze které vybíhají pseudopodiovitá vlákna vzájemné se spojující a tím 

 způsobem, obyčejně bez vytvoření se vlastního dispiremu, differencují 

 se jádra dceřinná. 



Mezi dceřinnými jádry zmnoží se vlákénka, bezpochyby použije 

 se tu materiálu u Boripy ve způsobe nucleolu ve vřeténku přítomného 

 (obr. 17, 22); také tlustá a zrnitá vlákna vymizí. Normálním způ- 

 sobem (obr. 24, 9, 5) vytvoří se pak deska jaderná na periferii stále 

 rostoucí. U Boripy často periferie desky jaderné uzavře se vůči okolní 

 plasmě i jádru (obr. 25) a v prsténci takto vzniklém samostatně se 

 přehrádka jaderná doplní. 



Důležitý je osud vřeténka plášťového a centrálního. Toto jednak 

 se účastní vytvoření desky buněčné, jednak však zatáhne se do jader 

 dceřinných. Vřeténko plášťové, když chromosomy dosáhly pólů, změní 

 se v zrnitou hmotu. Tato zrnitá hmota houstne, kol ní je jasný 

 dvůrek a cytoplasma se vůkol radiálně uspořádá (obr. 7). Takovéto 

 obrazy úplně upomínají na centrosféry. Ale ve skutečnosti — hlavně 

 podle barevných reakcí soudě — máme tu co činiti s přeměnou 

 hmoty plášťového vřeténka v nucleoly. Mohl jsem krok za krokem 

 sledovati, kterak pozvolna zrnitá hmota, vzniknuvší z plášťového vře- 

 ténka, nabývá kulovitého tvaru, menší se a houstne, stává se homo- 

 genní, přijímá barvitelnost a optické charaktery nucleolu a konečně 

 na otevřeném pólu jádra dceřinného vniká do nitra jeho. Vlastně 

 ji obroste vyvíjející se blána jaderná, která je podle podrobného sle- 

 dování celého pochodu původu plasmatického. U Iris velice krásně 

 při pouhém zbarvení nucleolu celý pochod se dá sledovati a dlouho 

 leží nucleoly blízko pólu jádra, kde byly vznikly. 



V dceřinných jádrech obyčejně je nucleolu více, než v jádrech 

 klidných. U Boripy hned z počátku jeden nucleolus vyniká svou ve- 

 likostí vedle toho je tu ještě několik nucleolu malých (obr. 12). Tyto 

 později s oním hlavním splynou. Nalézáme vedlejší nucleoly zprvu 

 těsně k hlavnímu přiloženy, později nucleolus nabývá formy laločnaté 

 (obr. 19, 34), konečně se zakulatí a zároveň jak se rozptylují zrnéčka 

 chromatinová, diíferencuje se v partii střední a obalnou. 



Důležito je také sledovati osud oporných vláken v cytoplasme 



