20 XXXIII. Bohumil Němec: 



mann 9 ) (I) udává. V plasmě je vždy přítomno něco hmoty nucleolarní. 

 Této hmoty, která je identická se Strasburgerovoc kinoplasmou užívá 

 částečně buňka k vytvoření plášťového vřeténka. Nucleolus jaderný 

 spotřebuje se k vytvoření centrálního vřeténka, Hmota vřeténka plášťového 

 přejde po karyokinesi do jádra. Z původní hmoty nucleolu jaderného pro 

 střednictvím spojovacích vlákének vytvoří se přehrádka buněčná a nová 

 vrstva ectoplasmy, přebytečná hmota změní se ve hmotu nucleolovitou 

 a rozptýlí se v plasmě, aby sloužila při karyokinesi příští jednak k vy- 

 tvoření plášťového vřeténka, snad i k výživě „periplastu". Rosen (II) 

 i Zimmermann (I) souhlasně udávají, že množství mimojaderných nu- 

 cleolu značně kolísá nejen podle druhů rostlin, ale i podle individní 

 téhož druhu. Ale také jednotlivé buňky velmi varírují co do quantity 

 substance nucleolarní v plasmě rozptýlené. To vše poukazuje na mož- 

 nost, že nucleoly vůbec představují jen reservní látky pro tvoření se 

 různých differenciací hlavně během karyokinesy. Je ovšem otázka, zda-li 

 vše, co se popisuje jako hmota nucleolovitá, skutečné nucleoly jsou, 

 zrovna tak jako lze pochybovati o jednotnosti Strasburgerovy kino- 

 plasmy. Možno, že se kinoplasma ad hoc může vyvinouti z tropho- 

 plasmy, možno však též, že persistuje v buňce, ale zmnožuje se během 

 vzrůstu. Veliká variabilita reservní látky pro kinoplasmu poukazuje 

 na značnou neustálenost poměrů těchto vůči těm, jaké nalézáme 

 u buněk opatřeuých centrosřérami. 



Chromatických pentlic je při normálním dělení u Allia 12. Již 

 Strasburger (II) poukázal k té zajímavé okolnosti, že ve starších 

 pletivech počet chromosomů klesá. Souhlasně s ním pozoroval jsem 

 k. př. v parenchymu listovém chromosomů jenom 8. Ale všude tam, 

 kde šlo o vytvoření orgánu nějakého (průduchy, chlupy) objevoval se 

 normální počet 12 chromosomů. 



V jednom kořenu Allia celá zona táhnoucí se z čepičky skrz 

 dermatogen do korového parenchymu rovnoběžně s osou kořenu se- 

 stávala z abnormálně velikých buněk s množstvím karyokines, jejichž 

 figury tolikéž značnou velikostí se vyznačovaly. A tu ve všech těchto 

 abnormních buňkách chromosomy byly zmnoženy, a sice bylo jich někde 

 přibližně 24, jinde daleko více. Tento zjev, zajisté pathologický, živě 

 mne upomínal na Hansemannovo (I) líčení některých pathologických 

 bujení u živočichů. 



9 ) Zimmermann nyní odvolal již své tvrzení, že „Omnis nncleolus e nucleolo". 

 Opatrně také mluví o vystupování nucleolu z jádra při karyokinesi do cytoplasmy 

 a opětném stěhování se jich do jader dceřinných. (Die Morphologie und Physio- 

 logie des pu. Zellkernes). 



