O rudonosné pyroxenické rule u Pohlede. 17 



individua. Mezi tyto úlomky byl hojně vcezen druhotný křemen. Tu 

 a tam některé živce poněkud ještě zachovalé jeví mnoho četné rýho- 

 vání, které k tomu poukazuje, že původní živec byl plagioklas. 



Křemene jest zde mnohem více, nežli v rule pyroxenické, i jest 

 tu součástkou převládající. Lze zřetelně rozeznati dvě generace kře- 

 mene : Starší křemen se vyškytá v menších zrnech, uzavírá jen apatit, 

 zirkon a vodní kapky, má pukliny a bývá někdy i rozdroben. Mladší 

 křemen puklin nemá, obsahuje hojně zvětraliny živcové i pyroxenové 

 a objímá původní součástky, vniká mezi ně, spojuje zrnka zvětralého, 

 rozpadlého živce a má často nápadně laločnaté obrysy. 



Uralit jest na úkor pyroxenu více rozšířen, nežli v pyroxenické 

 rule, a vniká též do trhlinek v živci. Zbarvení jeho je poněkud sy- 

 tější, rozdíly v absorpci a pleochroismus větší, nežli u uralitu ruly 

 pyroxenické. Uzavírá někdy titanit a zhusta jest sdružen s kyzem 

 i blejnem. 



Apatit a zirkon vyskytují se jako drobounké uzavřeniny, hlavně 

 v křemení, apatit jehličkovitý, zirkon krátce sloupcový. 



Titanitu jest jen málo; bývá uzavřen ve zuralitovaném pyroxenu. 



Struktura jest značně porušena a znejasněna pokročilou pře- 

 měnou, vyloužením některých součástí a infiltrováním křemene po nich. 

 Sloh rovnoběžný není již patrný, nýbrž hornina se jeví býti skoro 

 stejnoměrně zrnitou, zrna prostředního, až jemnozrnou. Přece však 

 patrno zřetelně, že hornina, z níž křemencovitá hornina vznikla, byla rula 

 pyroxenická. Tato po značné přeměně se konečně rozpadla, její drobty 

 však potom opět byly setmeleny druhotným křemenem, osazeným 

 z prosakují cích vod, i jest křemencovitá hornina původu sedimentárně 

 klastického. 



Křemen druhotný ve značném množství prostupuje celou horninu, 

 setmeluje drobty jejích rozrušených součástí spolu s druhotným mate- 

 riálem jiným z pyroxenické ruly pocházejícím: s kyzy, uralitem 

 a zvětralinami živcovými, také pak vyplňuje pukliny. 



Křemencová hornina s granáty jest zrna dosti značného, téměř 

 hrubozrnná, celkem červenavě šedá; na čerstvém lomu se vyznačuje 

 silným leskem skelným, poněkud mastným. Jako v předešlé hornině 

 tak i zde jsou kyzy dosti hojné a prozrazují se limonitovou korou i sírano- 

 vými výkvěty na povrchu. 



Součástky dosti veliké rozeznáváme prostým okem : jsou to Jcřemen, 

 převládající to součást, barvy šedé, v zrnech i ve větších pruzích, 

 kde skládá horninu skoro sám; granát nahnědle červený v zrnech a 

 shlucích zrnek obyčejně drobounkých, a temně zelený amfibol, jenž 



Tř. mathematicko-přírodovědecká. 1897. 2 



