26 XXXIV. František Slavík: 



se též dosti křemene pozdějšího v podélných nepravidelných pruzích, 

 tak jako v rule pyroxenické i biotitické. Tyto křemeny uzaví- 

 rají velmi četné drobné lístečky biotitové. Rovnoběžný sloh jest 

 zřetelný, naznačen jsa parallelním uspořádáním amfibolů a biotitů. 

 Amfibol a biotit obrůstají a prorůstají se na vzájem velmi často a 

 těsně, i viděti z toho, že jsou společného původu. Kataklasu lze pozo- 

 rovati sotva, jen tu a tam zrno některé součásti rozpuklo a některé kře- 

 meny zhášejí undulosně. 



V. 

 Biotitická žula. 



Biotitická žula lomu Pohleďského jest hornina barvy bělošedé, 

 prostředně velikého zrna stejnoměrného. Prostým okem rozeznáme na 

 ní šupinky a lístky temně hnědošedého až černého biotitu, bílé živce, 

 částečně idiomorfně omezené, většinou nerýhované, z části též rýho- 

 vané, a allotriomorfní šedý křemen. Větráním žuly biotitické kalí se 

 živce, z biotitu se vyluhuje kysličník železitý a sráží se jakožto li- 

 monitová obruba kolem zrn křemenných a lístků biotitových. 



Živců, většina jsou orthoMasy, tu a tam vyskytuje se též průřez 

 mikrolinu, mezi skříženými nikoly matně čtverečkovaný. Plagioklasy 

 náležejí dílem oligoklasu, dílem albitu a jeví často zonarní struk- 

 turu. 



Okraj zonarně strnovaných plagioklasň má o něco málo nižší 

 exponent lomu a někdy něco málo vyšší barvy polarisační než jádro 

 a zháší poněkud šikměji; někdy bývá okraj hustěji lamellovaný. Pa- 

 trno, že okraj jest kyselejší, albitový, kdežto vnitřek 

 jest basičtější, oligoklasový; jest to normální případ 

 zonarní struktury živců v horninách utuhlých, kde kolem dříve vylou- 

 čeného basičtějšího jádra usazoval se okraj o něco málo odchylného 

 složení chemického, kyselejší. 



Směr zhášení v jádru a v okraji bývá buď souhlasný, na tutéž 

 stranu (orientace rovnoběžná) nebo protivný (orientace dvojčatná). 



Živce mění se v kaolin, tu a tam i v muško vit, biotity v chlorit. 



Uzavřenin jest v žule biotitické veliké množství. Z pevných jsou 

 to zvláště jehličky apatitové, hojné v křemení a v živci a vyskytující 

 se i v biotitu, pak černá zrnka rud v biotitu a křemení, obyčejně po 

 několika seskupená; z části jsou zde i rudy vzniku druhotného z mě- 



