2 IX. Bohumil Němec: 



Ursachen und Kräfte ablesen oder auch nur entscheiden zu wollen, 

 welche Theile activ oder passiv sind." Vskutku také jsou názory 

 o mechanice karyokinesy, jak je ku př. van Beneden, Botschli, Flem- 

 ming, Meves, Erlanger, Heidenhein, Rhumbler etc. vyslovili, hypothe- 

 sami nebo analogiemi postrádajícími exaktnosti. Přes to jakožto hypo- 

 thesy, třeba jen per analogiam při nich souzeno, které na exaktnost 

 nároků nedělají, mají svoji cenu. Je však očividno, že při pochodu 

 tak složitém, jakým je karyokinesa, nebudeme moci očekávati rozluštění, 

 vtom smyslu jak je fysiologie požaduje, jedním rázem a jedním 

 schématem. Tím také udána cesta, jakou musí se bráti studium 

 karyokinesy se stanoviska fysiologického : Předně studium se stano- 

 viska kvantitativního, tedy sledování karyokinesy co do rozsahu v času 

 i prostoru, periodicity v dělení se objevující atd. Podávám současně 

 s touto prací na jiném místě svoje zkušenosti v tomto směru nabyté. 

 Za druhé třeba změny při karyokinesi se objevující studovati se 

 stanoviska kvalitativního, fysikalního a chemického. Skupenský stav 

 oněch částí plasmy jež dělení se účastní, jich fysikalní vzájemné vztahy 

 a chemické vlastnosti hrají zajisté při kinesi úlohu nejdůležitější. 

 Pro řešení daných otázek nejdůležitější methodou bude sledování vlivu 

 vnějších okolností, kterážto methoda ve fysiologii výměny látek, 

 dráždivosti a vzrůstu vedla k nejlepším výsledkům. Konečně pak bude 

 třeba věnovati pozornost otázkám o funkci jednotlivých diferencova- 

 ných organulí (plastid) buněčných, jmenovitě t. zv. centrosomatu a 

 achromatickému vřeténku. Zde ovšem není možno se obejíti bez důklad- 

 ných studií morfologických a vývojepisných. 



Bylo ku př. studiemi posledních tří let dokázáno, že cytoplasma 

 účastní se aktivně karyokinesy, neboť mimo jádro, tedy v cytoplasme 

 tvoří se vřeténko achromatické u rostlin cévnatých, characeí a zelených 

 řas 3 ). Tvrdil-li tedy Demoor 1 ) na základě pokusů konaných s chlupy 

 Tradescantie, že jádro odehrá své dělení bez účasti plasmy, ježto s e 

 dělení dokončí i v plasmě inaktivované nebo odumírající, mohlo býti 

 již na základě vývojepisných a morfologických fakt namítnuto, buď že 

 byly nedokonalé jeho pokusy, bud že neopravňovala pozorovaná fakta 

 k dedukovaným z nich úsudkům. V skutku také pokusy, které ne- 

 dávno Saimassa provedl, ukázaly neoprávněvost Dejioorových dedukcí 



3 ) Práce Strasburgerovy školy v Pringsh. Jahrb. Bd. 30, 31, Mitzkewitsch 

 ve Flora Bd. 85, 1897, Němec v Bot.-Centralblatt 1898 a Anat. Anzeiger, ls98. 



4 ) Demoor, J., Contribution à l'étude de la Physiologie de la cellule Arch. 

 d. Biol. T. 13, 1894. 



