Iß IX. Bohumil Némec: 



vakuol v jádru se vytvořivších' dosti duktilní, dána je možnost jádru 

 nebo vakuolám v něm obsaženým růsti až mez elasticity membrán zmí- 

 něných je dosažena. Nastává jich roztržení a vytékání obsahu, jak je 

 znázorněno ku př. obr. 57. Ze se příliš osmotická energie jádra nor- 

 málního neliší od energie jádra chloroformovaného, vysvítá z té okol- 

 nosti, že roztokem téže osmotické působivosti obojí jádra lze ve stejné 

 míře stáhnouti (cír. obr. 59.). Příčina enormního vzrůstu jader stejně 

 jako při vzrůstu vacuol cytoplasmatických spočívá tedy především ve 

 zmenšení odporu, jenž se osrnotickému tlaku klade se strany proto- 

 plasmy nebo membrány jaderné. Okolnost, že jádra nalézající se 

 v profasi z počátku nepatrně — oproti jádrům klidným — se sta- 

 hují plasmolysou (obr. 109.) později pak vůbec nereagují na změnu 

 osmotické působivosti media, dokazuje, budto že nechovají ve stadiu 

 tomto žádných osmoticky působivých látek, nebo že blána jich pozbyla 

 semipermeability, nabyla charakteru blány porosní, tak jako blány 

 vakuol cytoplasmatických nebo plasmatická vrstva pokožní. 



Při vytékání, vlastně vytlačování jaderného obsahu, způsobeného 

 elasticitou membrány jaderné, pozorovati lze zajímavý zjev v retikulu 

 jaderném. Toto radiálně od otvoru, kudy část jeho byla vytlačena, 

 táhne se k membianě jaderné. Zároveň oka sítí, po případě dutinky, 

 jež dojem sítivosti vyvolávají, jsou v tomto směru protaženy. Vlákna 

 nebo lameily sítiva lze sledovati až k jaderné membráně a dobře tu 

 možno pozorovati, že se na membráně upínají. Při vytlačení části 

 obsahu napínají se lameily a sítě v jádru zbylé, ježto jsou tlačeny ven 

 ale zároveň upjaty k jaderné membráně. Z toho následuje, že sítivo 

 jaderné s membránou dosti pevně souvisí, že tedy neleží volně v du- 

 tině membránou jadernou obklopené. 



Z toho, co právě bylo o účincích chloroformových par na meriste- 

 matická pletiva pověděno, je pro nás důležito konstatovati toto: 

 1. Současně se ztrátou turgescence pozorovati lze kterak bipolarní 

 periplasty, které dosud nejsou obepjaty vlákénky achromatickými, při- 

 jímají tvar kulovitý. 2. Další vývoj kinetické figury se obyčejně za- 

 stavuje, zřídka pokračuje a v tom případu vytvoří se figury polycen- 

 trické. 3. Zastavení kinetických processů souvisí s rozpadáním se 

 achromatických vlákének v řady zrníček, které pak se rozejdou v ne- 

 pravidelně uloženou hmotu. To se děje v době, kdy plasma ještě je 

 živa, jak lze poznati z té okolnosti, že reaguje na změny v osmo- 

 tické působivosti roztoku buňku obklopujícího. 



Zastavují se tedy kinetické processy dříve, než odumírá plasma. 

 To souhlasí s posledními údaji Saíiassovými (1. c), které zní proti 



