26 IX. Bohumil Němec : 



6% dusičnanem draselnatým a sice jenom po tři nebo čtyři minuty 

 a přeneseme jej potom do destillované vody, dobře omyjeme a dáme do 

 původních normálních poměrů, pozorujeme přece po 3 / 4 hod., že za- 

 stavení kinesy a granulosní degenerace přivedeny byly ke konci. Na 

 jiných kořenech po 3 nebo 4 minuty plasmolysovaných a hned potom 

 konservovaných možno konstatovati jistě mnoho achtromatických vře- 

 tének téměř netknutých a jenom na periferii v zrníčkíi přeměněných. 



Z toho třeba souditi, že plasmolysou indukovány byly určité 

 pochody, které trvají i když popud zde již není. To však je zjev 

 pro pochody podráždění význačný a můžeme tedy i pro plasmolysu 

 podráždění nějaké supponovati. Je otázka, jakého druhu podráždění 

 to by bylo. Možno, že prosté mechanické stažení, zmenšení objemu 

 plasmy, které ku př. u Charazei působí dráždivě. Při náhlém zmen- 

 šení objemu mohou se dostaviti různá přesunutí a přeměny micell, 

 čímž mohou býti přivoděny nové fysikalní i chemické pochody v ko- 

 nečném výsledku — zastavení kinesy se jevící. Bohužel jsou nám 

 vlivy vnějších okolností na kinetické zjevy tak málo známy, že ne- 

 máme žádných souběžných zjevů, z nichž bychom aspoň nepřímo na 

 processy plasmolysou vyvolané mohli souditi. 



Při degeneraci spojovacích vláken upomínají počáteční stadia 

 na spojovací vřeténka s jakými se setkáváme v buňkách živočišných. 

 O těchto vyšla nedávno souborná publikace HoFPMANN'ova 20 ), který 

 srovnávaje zjevy v živočišných buňkách se dostavující s poměry v rost- 

 linných buňkách dochází k výsledku, že spojovací vlákna, deska bu- 

 něčná a z nich vznikající různé formy vedlejších jader representují 

 rudimenty oproti homologickým útvarům buňky rostlinné. Z tohoto 

 stanoviska je velmi zajímavo, že při degeneraci spojovacího vřeténka 

 vyvolané plasmolysou tytéž tvary nalézáme, jaké nalézáme v homolo- 

 gických rudimentních útvarech živočišných buněk. Kdybychom zde 

 užili způsobu, jakým se v rostlinné morfologii soudí na fylogenetický 

 vývoj z abnormit, mohli bychom považovati zmíněnou shodu za důkaz 

 homologie obojích útvarů a souditi na rudimentní význam spojovacích 

 vřetének i t. zv. vedlejších jader nebo středních těles. 



Fysikalní vlastnosti protoplasmy. 



Velká většina fysiologů připisuje protoplasme fysikalní vlastnosti 

 tekutiny. Nejznamenitější pokus vyložiti různé formální zjevy orga- 



20 ) Hoffmann, Ueber Zellplatten und Zellplattenrudimente, Marburg, 1898. 



