

Příspěvky k fysiologii a morfologii rostlinné buňky. 33 



jsouc z jádra, bere na se tvar koule. Vystavíme-li jádro mírnému 

 tlaku, protrhne se na některém místé a na jeho povrchu objeví se 

 jasná, hyalinní kapička tvaru kulovitého. Při silnějším ť~ku vystoupí 

 také část jaderného sítiva ven, tu pak část vytlačeného obsahu jader- 

 ného nikdy není čistě kulovitá. Velmi krásně dají se podobné pokusy 

 provésti na buňkách zažívací roury suchozemských Isopodů, zvláště 

 u Porcellio laevis 24 ). Také účiukem chloroformu lze podobných zjevu 

 docíliti (cfer. obr. 57. c. d. g.). 



Došli jsme k výsledku, že v profasi přijímá cytoplasma vlast- 

 nosti pevného stavu skupenského, periplast pak že se skládá z plasmy 

 jevící vlastnosti tekutin. Okolnost, že plasma tato na povrchu jádra 

 vybíhá směrem k aequatoru v teninkou, pozvolna mizící vrstvičku, 

 jež nekončí vůči jádru konvexním zaokrouhlením, jakož i poměry nu 

 jádrech tvaru nepravidelného se jevící, jak ku př. v obr. 3. je zná- 

 zorněno, dokazují, že plasma periplastu adhaeruje ke bláně jaderné. 

 Ostatně je pravděpodobno, že plasma periplastu souvisí skrze mem- 

 bránu jadernou se šťávou jadernou, ježto ve většině případů (když 

 totiž není periplast v zóně aequatorialní zřejmě vyvinut) jádro doce- 

 luje geometricky pravidelný tvar periplastu (obr. 9). U Gymnosperm 

 lze konstatovati, že není oproti periplastu žádného osmotického na- 

 pjetí v jádru, také je zajímavý zjev, že když mizí membrána jaderná, 

 není lze pozorovati žádných hranic, mezi plasmou periplastu a šťávou 

 jadernou, aniž nějakých proudů diffusních. 



Je známo, že v klidných buňkách bere na se plasma při Plas- 

 molyse, kdy tedy nemá překážek vzíti na se tvary rovnováhy, tvar 

 koule nebo vůbec tvary poukazující na aggregační stav tekutin (cfer. 

 Berthold 1. c.) Zakulacení při neúplném stažení plasmatického obsahu 

 buněčného lze zříti především na rozích (obr. 19. b. c.) jeho. Právem 

 považován zjev tento za důkaz, že plasma tyto zjevy ukazující je 

 stavu tekutého. Je důležito tedy vytknouti, že buňky právě ve stavu 

 profase se nalézající zjevu toho neukazují. Zůstávají nezakulaceny 

 (obr. 119 a). Nezřídka přece jeví se na rozích protoplastu nepatrné 

 nebo značnější zakulacení (obr. 119 d, 116, 118). Takové zakulacení 

 však se dá uvésti na přítomnost vacuol v místech těch. Plasmolysou 

 ztrácejí vakuoly čásť vody v nich se nalézající, stahují se a mohou touto 

 contrakční silou způsobiti také deformaci protoplasmatického obalu, 

 zvláště je-li tento teninký (obr. 116, 118). Ostatně je jisto, jak poz- 



- 4 ) Své doby provedl jsem pokusy ty s přítelem Drem K. Herfortem. 

 Srovnej též : van Bajibecke v Ach. de Bioiogie. T. VIII. 



Ir. matlieruaticko-přírodovedecká. 189'j. 3 



