48 JTX. Bohumil JSemee : 



zvláštního podráždění mechanického. Pak dalo by se očekávati, že 

 mohou se vyvíjeti vlákna achromatická i kolmo na tlak nebo tah, 

 neboť obdobným pro positivní a negativní „tropismy" je pro náš 

 případ podráždění vývoj vřetének kolmý na směr tlaku a souhlasný 

 s ním. Není vyloučeno, že vskutku takové případy souhlasného se 

 směrem tlaku vývoje vláken v přírodě přicházejí. Poukazují ku př. 

 na Spirogyru, kde laterální vakuoly při kinesi působí tlakem v směru 

 postavení íigury se šířícím, ač-li plasma Spirogyry šíření takové při- 

 pouští. V každém případu však je zřejmo, že pro rostliny cévnaté 

 neplatí Bltschliho - Rhtbiblerova théorie o mechanice vývoje íigury 

 kinetické. Neboť u rostlin cévnatých ani ve sporogenních. ani ve ve- 

 getativních pletivech nevstupují v akci tělíska obdobná centrosomům 

 živočišných buněk a přece je achromatická figura téměř identicky 

 v obojích buňkách vyvinuta. 



Ačkoli v některých případech achromatická figura má vzhled 

 síťovitý, přece jinde nemůžeme nalézti nejmenší stopy nějakých ana- 

 stomos mezi vlákny. To platí ku příkladu pro figury ve sporogenním 

 pletivu Equiseta. Naopak je u Larix v prvních stadiích tvoření se 

 figury síťovitá struktura velmi nápadně viditelná. Také u Allia 

 vidíme zvláště na příčném řezu figurou mezi jednotlivými vlákny 

 anastomosy (obr. 6.). Přes to se mi zdá býti předčasným 

 achromatická vlákna chtít vykládati jako zjev optickým dojmem pro- 

 tažených alveol způsobený. Pokusy s plasmolysou a chloroformem 

 ukázaly, že se každé vlákno samo pro sebe rozpadá v řadu zrníček, 

 což zajisté nebylo by možno, kdyby byl správným právě uvedený 

 výklad o vláknech achromatických. 



Pro určité případy mohou také abnormní poměry buněčného 

 obsahu pro postavení figury důležitými se státi. Tak vakuoly, které 

 kinetickou figuru mohou v určité části buněk passivně držeti (obr. 7.), 

 nebo šikmý, nepravidelný vývoj desky buněčné podmíniti (obr. 11.). 

 Je pravděpodobno. že takové náhodné původně poměry mohou se 

 v některých případech státi stálými a pro postavení figury rozhodnými. 



Ve stadiích, kdy cytoplasma stojí na rozhraní mezi stavem te- 

 kutým a tuhým, kdy tedy je „měkká" mohly by tlak nebo tah 

 v určitém směru na jádro nebo figuru působíce, je v buňce posunouti 

 a způsobiti změnu jich postavení. Taková posunutí vskutku dají se 

 pozorovati a dějí se právě ve stadiu profasi přímo předcházející neb 

 na její počátku, za druhé během metakinesy. Je pochopitelno, že 

 plasma tekutá také dovoluje dosti snadný pohyb jádra i figury, ale 

 nepřipouští fysikální vliv tlaku nebo tahu v určitém směru šířených. 



