Příspěvky k fysiolugii a morfologii rostlinné buňky. 4.9 



Pohyby jader dají se před proíasí stanoviti pro případy, kdy 

 na řady buněk působí šikmý tlak. V tom případu pohybují se jádra 

 ve směru výslednice přímočaře šířeného tlaku. Dáme-li růsti kořeny 

 do skleněných rourek zvolna se zužujících, nalézáme většinu figur 

 a profasí k zadní horizontální stěně buněčné posunuty (obr. 17.). — 

 Takového posunutí v kořenu cibule doznávají jádra i figury v první 

 (subderinalní) vrstvě periblemové (obr. 14.), čímž vznikají nestejné 

 buňky dceřinné: zadní menší, přední větší. Dělení taková odehrávají 

 se počínajíc od místa, kde zahnuté řady buněčné přecházejí v rovné. 

 V těch partiích calyptra tvoří vskutku kuželovitý obal, jenž působiti 

 může podobně jako v pokusu skleněná konvergující rourka. Že se 

 vyskytují nestejná tato dělení hlavně v první subdermalní vrstvě, vy- 

 světluje se jednak tím, že v dermatogenu na těch místech již většinou 

 buiV-y se nedělí; ale dělí-li se, je v nich totéž posunutí figur možno 

 pozorovati (obr. 14, řada d). Jinak bezpochyby šikmý tlak ten není 

 tak velký, aby se rozšířil na další vnitřní řady buněk. To viděti lze 

 také z okolnosti, že podobná posunutí se vyskytují jen v kořenech 

 plně turgescentních. 



Přeložíme-li kořeny do vlhkého vzduchu, kde následkem ne- 

 dostatečné turgescence vzájemný tlak nebo napjetí mizí, přestanou 

 také dělení, dávající původ nestejně velikým buňkám. — Jádra ani 

 figury nejsou posunovány do zadu a subdermalní vrstva buněčná 

 skládá se ze stejnoměrných buněk. 



Plasmolysujeme-li kořen, zkrátí se buňky a sice někdy tak, že 

 mohou až i kinetické figury stlačiti. Místo stlačení setkáváme se však 

 s figurami šikmo, diagonálně postavenými. Nalézáme sice takové 

 šikmé figury i v normálních poměrech (obr. 13.), ale v plasmoly- 

 sovaných kořenech je jich daleko více. V medianním řezu vedlejšího 

 kořenu napočetl jsem ku př. 22 šikmých figur, v plasmolysovaném 

 (15% cukrem třt.) 56. Při takovém zkrácení buňky, že délka její 

 nestačí na délku figury, je tato passivně šikmo položena. Možnost 

 tohoto šikmého položení poukazuje na polotekutosť plasmy, neboť 

 returgescencí lze figury přivésti zase v normální, s periklinami nebo 

 antiklinami souhlasící směr. 



Ostatně lze i v normálních poměrech podobné pohyby figur 

 pozorovati. Během metakinesy se figury prodlužují a passivně staví 

 do diagonální polohy, je-li buňka krátká (obr. 13 a). Při tvoření 

 desky buněčné se zase jádra k sobě blíží, figura zkracuje a staví 

 v normální směr. Tak lze vysvětliti, že v obr. 13. svírají se směrem 

 periklin figury různé úhly; a sice: 



Tř. mathematicko-přírodovědeoká. 4 



