50 IX- Bohumil Němec: 



a ....... ^ 50°, 



b ...... . „ 52°, 



c „ 70°, 



d „ 85°. 



Je však velmi snadno možno, že se figura někdy nepostaví 

 přesně do pravé polohy, zvláště když plasma rychle se stane tekutou, 

 nebo když se deska buněčná příliš brzo přiloží jednostranně ke 

 starým stěnám. Pak ovšem tlak ani tah nemohou přijíti k platnosti. 



Ve své práci „cytologická pozorování" (1897) pronesl jsem 

 mínění, že vlákna od pólů k periferii probíhající drží figuru v určité 

 poloze. Jich směr určen je jednak polohou pólu, od něhož vyrůstají, 

 jednak rozlohou cytoplasmy kol pólu a konečně směrem stěn bu- 

 něčných, neboť tato vlákna snaží se postaviti kolmo na stěnu tu. — 

 Ježto je vývoj jich i postavení závislé především na poloze pólu a 

 tento na směru tlaku nebo tahu, jemuž buňka je vystavena, mohou 

 míti zmíněná vlákna význam pouze druhotný. Je ovšem možno, že 

 v pozdějších stadiích, kdy plasma stává se tekutější, mají úkol figuru 

 v původní poloze udržovati. V tom případě, že jsou tuhé a tvoří 

 vskutku jakousi konstrukci udržující pol v určité vzdálenosti od 

 membrány buněčné, mohou i elasticky býti zohybány při pohybu 

 figury ve směr diagonální, a svojí elasticitou při zkrácení se figury 

 v původní polohu ji uváděti. Při tom ovšem může, ba musí býti 

 plasma tekutá. V oněch buňkách, kde vlákna ..direkční" či „oporná" 

 vyvinuta nejsou, musíme plasticitu cytoplasmy činiti odpovědnou za 

 pohyb figury z diagonální polohy v polohu původní. 



O významu nucleolů. 



O pravých nucleolech dokázal Zacharias, že se skládají z albu- 

 minu (s 'str) a látky plastinové. Jeho názory mohl jsem potvrditi také pro 

 nucleoly jader meristematických buněk, kdež kyselinou solnou slabě 

 okyselená zažívací tekutina pepsinová zachovává z obsahu buněčného 

 chromatin a plastin; rozpustíme-li chromatin 50% nebo koncentro- 

 vanou kyselinou solnou anebo silně koncentrovaným roztokem žíravého 

 drasla, zbývají hmoty přijímající ze směsi barviva modrého a červe- 

 ného toto poslední (tedy hmoty erythrofilní) a mezi zbylými nalézáme : 

 sítivo cytoplasmatické (cytoplastin), blánu jadernou, zbytky sítiva ja- 

 derného a nucleolus (nucleoplastin 1 . Z figur kinetických zbývají 



