Studia o sporozoích. 7 



Jádra uvnitř sporulujících individuí se velmi rychle dělí mito- 

 ticky až povstane několik set jader velmi malých, jež však nestěhují 

 se na povrch buňky, jak jest to popisováno jako schéma pro jiné 

 gregariny, nýbrž setrvávají uvnitř těla, tam kde povstaly. Následkem 

 toho pozměněno jest nutně i tvoření se sporoblastů samotných. 

 Kdežto tyto jindy povstávají kol jádra každého jako hrbolky povrchové, 

 seskupí se v našem případě kol každého jádra část plasmy okolní. 

 Prvý následek tohoto pochodu jest, že se při počátku sporulace poč- 

 nou uvnitř stejnotvarné vnitřní hmoty plasmatické tvořiti dle toho, 

 jak stahování protoplasmy pokračuje tvořiti větší lakuny. (Obr. 3.) 



Posléze když počne definitivní vytvořování sporoblastů, rozpadne 

 se velmi často, možná že vždy, ale o tom nemám dosud dostatečně 

 četných pozorování, celý vnitřní dosud souvislý obsah na jisté množ- 

 ství skupin úplně samostatných, v nichž tvořící se sporoblasty jsou 

 ještě spojeny ve střední části každé jahůdkovité skupiny. Dospělé 

 sporoblasty jsou tvaru lodičkovitého 3 [ifi dlouhé a leží posléze 

 úplně volně uvnitř těla buüky toto téměř zcela vyplňujíce. Struktura 



STYA 



Obr. 6. a — d. Postupná stadia karyokinese. 



jejich jest velmi zřetelně alveolární. Vylíčeným působem jich vzniku 

 dán jest již další rozdíl od poměrů u jiných gregarin známých. Zde 

 přirozeně zůstává jistá část plasmy nespotřebované uvnitř cysty tak 

 zv. zbytek či reliquat segmentační. V případě našem, kdy jádra zů- 

 stala uvnitř, může se veškerá plasma spotřebovati a skutečně vidíme, 

 že bud vůbec žádný zbytek segmentační se nevyvine anebo několik 

 takových zbytků, ale poměrně velmi malých, jež odpovídají as střed- 

 ním částem oněch skupin znázorněných na obr. 4. 



Pokud jsem mohl sledovati, zůstávají sporoblasty takto vzniklé 

 v těle hostitelově nezměněny. Jaký jest další jich osud a vývoj po 



