IQ XXIX. Vlád. Jos. Procházka: 



Jáma není ani hluboká, ani velká. Slin kopou v ní vyškovští 

 toufarníci, míchají jej se slínem dobročkovským od Bučovic a robí 

 z něho majolikové zboží, které před lety těšilo se velmi dobré pověsti 

 a známo bylo na Moravě široko daleko. Tenkráte kvetl keramický 

 průmysl vyškovský; bohužel, dnes zbyly z něho nepatrné rudimenty. 



Poloha miocénových vrstev je vodorovná, neporušená. Nad nimi 

 leží více než 2 m mocné diluvium (2), ostře odděleně od neogenového 

 podkladu. Složeno je ihned pod černou ornicí (1), — bohatou živičnými 

 látkami, leč dosti písčitou — z tenkých vrstviček a slabých proužků 

 písečnatého slinu, pod nimiž následuje štěrk z valounů a oblázků, 

 smíšených se železitým rezavým pískem, v němž jsou volné uloženy. 

 Jen ve dvou vložkách je tamější diluviální nános poněkud zpevněný, 

 jestiť to v oněch polohách, v nichž písek zaměněn je slínem písčitým. 

 Vložky ty jeví se proto slepenci, což podnítilo názor o neogenových 

 slepencích v nadloží vyškovského typického neogenu. Že je to názor 

 pochybený, o tom nás přesvědčí výplav slinitého tmelu zmíněných 

 vložek, v němž není ani slechu po ústrojných zbytcích zvířeny neogenové. 

 S tím úplně souhlasí, že diluviální štěrky tohoto naleziště jsou zcela 

 shodné se štěrky mohutně vyvinutými severně trati železné dráhy, 

 kde jsou otevřeny velikými duli, v nichž se štěrk dobývá a odtamtud 

 rozváží jmenovité po železničních tratích, kde jím zpevňují pražce 

 kolejové. I tam jsou štěrky smíšeny se železitým pískem. Jejich mo- 

 hutnost kolísá dle měření p. Fl. Koudelky, c. k. obvod, zvěrolékaře 

 ve Výškové, jemuž vzácné zprávy o diluviu vyškovském děkují, 7 až 

 7'5 m. Přikryty jsou vrstvou spraše 4 až 5 m silnou, v níž kosti dilu- 

 viálních zvířat zhusta bývají nalezeny. 



Dostačí, když jen trošinku přirovnáváme, abychom se přesvědčili, 

 že diluviální štěrky v jámě při silnici kroměřížské souhlasejí zcela se 

 štěrky prokopanými ve štěrkovnách severně železniční tratě a že jsou 

 tudíž jejich jižním pokračováním. 



Zároveň tam poznáme, že miocénové usazeniny v jámě nejsou 

 totožný s vrstvami, provrtanými pod povrchem ve vyškovském cukro- 

 varu. Liší se od nich petrografickým rázem, ale též nadmořskou výškou. 

 Okolnosf. tato dokazuje, že příslušejí nadloží vyškovských vrstev, nyní 

 erodovanému. Ostatně i ráz zvířeny, jak později se dovíme, ukazuje 

 též ku zmíněnému rozdílu. 



Mohutnost miocénových vrstev v jámě je sice maličká, obnášíť 

 sotva 2 m, přes to však vrstvy tamější jsou velice zajímavé nejen 

 faciální rozmanitostí, nýbrž i faunistickými přechody a rázem zví- 

 řenným. Sledujeme-li je od vrchu dolů, narazíme: 



