První lebka z Čech s „os malare bipartitum". 7 



kačnich bodů; Breschet pozoroval dokonce jednou (u opice simia sa- 

 baea) 4 body. Nejsprávnějším však se zdá býti úsudek téhož 12 ) au- 

 tora, dle kterého kost jařmová se „vyvinuje ve valné většině případů 

 z jednoho, v menším počtu z dvou a někdy také z tří ossifikačních bodů". 

 Do 5. měsíce embryonálního bývají tyto body pravidelně již úplně 

 sloučeny. 



Podle toho, jak původní ossifikační body k sobě jsou uloženy 

 a který z nich zachová svou samostatnost, musí také mezijařmový 

 šev při kosti dvojité různě probíhati. Tu jest nutno si blíže povši- 

 mnouti některých odchylných tvarů rozdělení kosti jařmové na 2 a 

 řídkých případů rozdělení na 3 části. 



Již J. Fr. Meckel 13 ) udává, že bývá jařmová kost někdy v před- 

 ní a. zadní polovici rozdělena. Proti této poznámce obrací se Breschet 14 ) 

 slovy: „žádný anatom nepopsal takové uspořádání. Nutno mluviti o 

 části horní a dolní". Toto jest ovšem skutečně typické a nejčastější 

 uspořádání obou částí dvojité kosti jařmové 15 ). Alena případu Calorim 16 ) 

 popsauém (srv. obr. 3.) jest možno mluviti o přední a zadní části; 

 na dotyčné lebce probíhá totiž mezijařmový šev aneb vlastně brázda 

 (un solco o piuttosto sutura imperietta) od švu zygomatico-uiaxillar- 

 ního na zad a nahoru a končí na zadním volném okraji čelního vý- 

 běžku kosti jařmové a sice ještě nad výčnělem, zvaným processus mar- 

 ginalis, tak že se tím způsobem oddělí srpovitá část očnicová od větší 

 trojhranné Části dolní a zevní. V brázdě, kterou šev tvoří, končí 2 jař- 

 mové kanálky. — 



Méně šikmý průběh vykazuje tento šev na jiné lebce, popsané 

 Calorim (srv. obr. 4). Případ ten jest mimo to vyznamenán vsutou 

 kůstkou v mezijařmovém švu. — Naopak vyobrazuje Testut 17 ) případ, 

 při kterém se mezijařmový šev obrací v oblouku do předu k okraji 

 očnicovému. (Srv. obr. 6.) 



12 ) 1. c. str. 32. 



13 j J. Fr. Meckel: Handb. d. menschl. Anatomie. Halle. Berlin 1816. II. 

 str. 137. 



14 ) 1. c. 27. 



15 ) Ostatně vykazoval Sandifortův případ, na který se Meckel odvolává, 

 skutečně horní a dolní část a jedná se u Meckela patrné o pouhý omyl. 



18 ) L. Calori: Su le anomalie dell' osso zigomatico ed in Specie su due 

 varietà di zigom. bipartito; Mem. délia R. Accad. délie scienze dell' instituto di Bo- 

 logna. Ser. V. T. III. 1893. p. 415. — Práce byla mi si. Akademií bolognskou 

 na požádání ochotně zaslána. 



") Traité ďanatomie humaine. I. 1889. p. 174. 



