První lebka z Čech s .os malare bipartitum". 13 



obr. 10.) aneb naopak méně šikmo na zad pod proč. margin. probí- 

 hající (odpovídající rozdělení, jaké znázorňují obr. 6. a 4.) 32 ). 



Uznávám však, že položení otvorů jařmových není rozhodujícím 

 důkazem a známkou původního rozdělení kosti jařmové na okrsky 

 ossifikační, neboť na lebce s „os malare tripartitum", Riccardim vy- 

 obrazené, leží oba otvory jařmové právě v střední části kosti. 



Pokud se týče fylogenetického významu dvojité kosti jařmové 

 činí již F. G. Cuvier a Laurillard v druhém vydání „Cuvierovy 

 Anatomie srovnávací" :i:í ) poznámku, že „toto rozdělení kosti jařmové 

 v 2 části, jednu, kterou lze nazvati „horní neb orbitální jugale" a 

 druhou „dolní neb jugale v užším slova smyslu" — by vysvětlovalo 

 u ostatních ssavců vyjma člověka a opice chyběni zevní očnicové stěny 

 stávající kosti jařmové. Zdá se, že v tom případu potrvá jen „dolní 

 jugale" a „horní neb orbitální" zmizí. Naopak překvapuje nás při 

 vyšetření hlavy některých plazů jakási analogie mezi těmito dvěma 

 částmi kusti jařmové a dvéma kostmi, které Cuvier pojmenoval 

 u plazů jugale a frontale posterior. ' i4 ) 



Podobně se vyslovil také Breschet 35 ). 



Dle něho svědčí také dvojitá kost jařmová pro to, že anomalie, 

 zrůdnosti, nejsou nic jiného než potrváuí neb zbytek původního stavu, 

 který jistí živochové zachovávají jako stav trvalý. \ T tom ohledu ob- 

 jasňuje ještě pathologická anatomie výsledky srovnávací anatomie 

 a opak. „Uznáváme — píše Breschet — jako zvláštní a původní typ 

 objevení se dvou samostatných kusů, kost jařmovou tvořících, které 

 se nacházejí u mnohých zvířat spojeny, zachované a vyvinuté. U člo : 

 veka jsou obě části tak sloučeny, že nelze více — mimo případy 

 výminečné, které nazýváme anomáliemi — jednu od druhé rozeznávati. 

 U mnohých zvířat — a zde chceme pouze ssavce uvésti — vysky- 

 tuje se pouze jedna z obou částí kosti jařmové a sice jest to skoro 

 vždy horní či orbitální část, která chybí. U člověka obě původní 

 spojené a sloučené kusy nechybí nikdy, kdežto u zvířat může jedna 

 z obou částí chyběti a někdy i celá kost zmizeti." 



32 ) Někdy se nachází malá dírka právě v proč. marginalis. 



33 ) Leçons ďanatomie comparée de Georges Cuvier. 2. édition. T. IL 

 Paris 1837. Poznámka na str. 382. 



u ) Proti tomuto poslednímu srovnání vyslovuje se Flesch (1. c. 51, 52.) 

 vzhledem k tomu, že by aequivalent frontale post. u plazů (postfrontale) spíše 

 od kosti čelní musel býti závislým než od kosti jařmové. 



35 ) L. c. str. 27. 



