První lebka z Čech s „os malare bipartitum". 15 



tři části, hlavně obě horní (praemalare a postmalare) dobře vyvinuty. 

 Podobný výklad jest možný při vývinu kosti jařmové z tří nad sebou 

 uložených bodů ossifikačních. 



Když pak vyjdeme ze stanoviska Breschetem zaujatého a po- 

 zději také Gruberem za správné uznaného, že totiž kost jařmová 

 může povstati z jedné, ale také z dvou neb i tří ossifikačních bodů, 

 které při dalším vzrůstu buď tak se sloučí, že povstane jednotná 

 kost, aneb které zachovávají svou samostatnost tak, že povstane kost 

 na dvě (neb i tři) části rozdělená 30 ), — a dále, když lze ze srovnávací 

 anatomie poznati, že u ssavců orbitální část často, hypomalare velmi 

 zřídka chybí, u člověka však při defektním vývinu kosti spíše dolní 

 část a oblouk jařmový chybí 40 ), a konečně když v případech, kde se 

 vyvine dvojitá kost jařmová, u různých ssavců pravidelně jest dolní 

 část mohutnější, u člověka horní — tu musíme souditi, že u vyšších 

 ssavců a hlavně u člověka stává se oddělení očnic od jámy spánkové 

 a spojení kosti čelní s kostí čelistní porostřednictvím kosti jař- 

 mové důležitějším a naopak spojení mezi kostí čelistní a skrá- 

 ňovou obloukem jařmovým méně důležitým. Následkem toho připadá 

 u člověka hlavní význam horní (orbitální) části, pročež také jejímu 

 ossifikačnímu bodu připadá asi nejčastěji úkol, celou pozdější kost vy- 

 tvořiti. Tam, kde přec v dolní části se objeví dosti záhy samostatný 

 ossifikační bod, může ovšem týž veškerou ossifikaci zastati 41 ); 

 kde se však oba nebo i 3 body objeví a stejně mohutní — snad 

 následkem změněných poměrů statických při odchylné stavbě lebky 

 a obličeje — mohou také dva neb všechny tři svou samostatnost 

 zachovati, což má za následek vývin dvojité neb trojaté kosti jařmové. 

 — To děje se pak opět v různém rozsahu: Pravidelně jeví se pře- 

 vaha horní neb horních dvou částí a hypomalare zůstává jen nepa- 



39 ) Nehledě k ostatním výše zmíněným kombinacím. 



40 ) Příklady srv. Gruber: Monographie 1. c. str. 41 a násl., Flesch 1. c. 

 49. a jinde — Upmé chyběni kosti jařmové u člověka pozoroval dle Grubera 

 (resp. Hallera) snad Storch. Částečné chyběni bylo však také v novější době 

 zjištěno. Tak popisuje Zuckerkandl (Stricker's medic. Jahrbücher Heft I. str. 103) 

 dva případy neúplného vývinu kostí jařmových a oblouku jařmového. Romiti 

 (Sopra ia incompiutezza dell' areo zigom. v Atti délia soc. Toscaua di Scienze 

 naturali. Pisa 1895. ref. Centralbl. f- Anthr. I. 198.) pozoroval neúplný jařmový 

 oblouk na chilské lebce, která vykazovala ještě jiné odchylky v stavbě kostí 

 a chrupu. Rojutx sestaviv sporou literaturu o této anomálii, poukazuje opět na 

 to, že tento nález odpovídá stavu u 4 měsíčního plodu a rovná se onomu na 

 jařmovém oblouku lenochoda (Bradypus tridactylus). 



41 ) Neboť jak již Breschet (1. c. 31) uvádí, objevuje se ossifikační bod 

 brzo v horní, brzo v dolní části kosti jařmové dříve. 



