XLL 



Síroantimoniciiany a sírocíničitany ammonaté. 



Napsal Vladimír Staněk y Praze. 

 (Předloženo dne 9. července 1897.) 



A. Síroantimoničnany ammonaté. 



O těchto sloučeninách v literatuře dočítáme se toliko, že roz- 

 puštěním antimonpentasulfidu v sírníku ammonatém vzniká žlutý roztok, 

 jenž koncentrováním se rozkládá, rovněž přídavkem alkoholu. (Pog- 

 gendorff Ann. 52. 93). 



Pûsobil-li jsem ve směs hrubě tlučené surmy a sirného květu 

 po několik dní červeným sirníkem ammonatým a smísil získaný sfil- 

 trovaný roztok s lihem, vylučovala se jemně krystallinická moučka; 

 byl-li však líh opatrně na povrch onoho roztoku nalit, vylučovaly se 

 zvolna na rozhraní obou kapalin velké, až 2 cm dlouhé, sytě žluté 

 hranoly. Analysou různých preparací shledány byly výsledky velmi 

 nesouhlasné; nebylať to látka čistá, nýbrž sírou a polysulfidem am- 

 monatým znečištěná. — Ptozborem bylo nalezeno: 



NH 4 17,10 až 19,34% 



Sb 36,42 „ 37,34% 



S 45,83 „ 46,03° /o 



Tuto nečistou, udaným způsobem vzniklou látku lze však snadno 

 vyčistiti. Surové, alkoholem vyloučené ony krystaly, promyté pomocí 

 vodní vývěvy zředěným lihem, rozpuštěny byly ve vroucím, bílém 

 sirníku ammonatém a roztok za horka sfiltrován. Vychladnutím se 

 vyloučily lesklé, slabě nažloutlé, téméř bílé, neprůhledné krystallky, 

 které po vyjmutí z matečného louhu rychle se rozkládají a hnědnou. 

 Ve vodě se snadno rozpouštějí a i tento roztok na vzduchu záhy 



Tf. mathematicko-přírodovědecká 1897. 1 



