O histologické stavbě chordy dorsalis a o t. zv. chordální chrupavce. 3 



I. O histologické stavbě chordy dorsalis. 



1. Embryofogický úvod. 



Chorda dorsalis byla ode dávna anatomům u nižších obratlovců, 

 kde hraje, jak známo, důležitou roli ve skeletu, a embryologům na oby- 

 čejných objektech jich zkoumání, na kuřeti neb na larvách amfibií 

 známa. Otázku o způsobu vzniku chordy v zárodku se velice záhy 

 embryologové pokoušeli rozřešiti. Baer [28.], jehož methody zkoumací 

 ovšem byly primitivní, domníval se, že chorda vzniká z axiálního 

 ztluštění zárodku, ve kterém dle jeho mínění všechny zárodeční blány 

 splývají. Názor ten zachoval se i u některých jeho následníků, a na- 

 cházíme podobný na příklad ještě u Hisfi v jeho velké práci „Ueber 

 die erste Anlage des Wirbelthierkörpers" [68.]. Záhy vyskytla se jiná 

 théorie o vzniku chordy a sice z mesodermu, opírající se, jak naše 

 doba ukázala, o správnější pozorování. Ze zastanců théorie té jmenu- 

 jeme Remaka [50.], který studoval poměry u kuřete a žáby, Goetteho 

 [75.], jenž si vzal též žáby (Bombinator) za předmět svého zkoumání, 

 Waldeyera [69. kuře]., Salenského [ganoidei 81.] a Balfour-Forsterovu 

 embryologii kuřete [76.]. I Kölliker ve starším vydání své embryo- 

 logie [74] kloní se k názoru o mesodermálním původu chordy. Theorie 

 o ectodermálním původu chordy objevila se též záhy; zastávali ji 

 Oellacher [75.], Mihalkowicz [75.] a Radwaner [76.] většinou dle 

 pozorování na teleosteích. Náhled tento vznikl tím způsobem, že 

 základ chordy byl považován za jeden celek (jakési ventrální pro- 

 dloužení) se základem medullární roury, u teieosteí jak známo mas- 

 sivním, kterýžto jest ovšem sám o sobě ectodermálního původu. 



V letech sedmdesátých povstala čtvrtá, až do našich dnů vše- 

 obecně platná théorie o genesi chordy, která vznik její vykládala 

 vchlípením se entodermu. Názor ten zastáván byl sice již roku 1867 

 KowALEwsKiM, jenž zkoumáním Amphioxa k němu přišel, avšak zůstal 

 tehdy osamělý ; a až teprve když Balpour [74.] své nálezy na selachiích 

 ve svých klassických pojednáních publikoval (zde mluví o lištnovitém 

 ztluštění entodermu), byla obiácena všeobecněji znovu pozornost na 

 chordu, a řada pojednání potvrdila nálezy jmenovaných učenců. Od té 

 doby až podnes byla považována chorda dle Baleoura za „a true hy- 

 poblastic structure," jak se však zdá pouze na základě příliš jedno- 

 stranného studia příčních řezů ; neboť nejnovější práce přicházejí, jak 

 uvidíme, k resultátům jiným. Na Amphioxu potvrdil Hatschek [81.] 



