4 XLV. F. K. Studnička: 



nálezy Kowalewského, pro Cyclostomy, specielně Petromyzonta doka- 

 zoval v detailní studii Calberla [82.] entodermalní vznik chordy, pro 

 Amphibia (Triton, Axolotl), Scott a Osborn [79.], dále Bambeke [80.], 

 Hertwig [83.] a Lampert [83.], pro reptilie Baleour [79.] a Strahl 

 [82.], pro ptáky, u nichž nedávno před tím ještě Balfour-Fobster 

 chordu z mesodermu odvozovali, Gerlach [81.], načež Balfour s Deigh- 

 tonem [82.] sami došli k jiným názorům. Poměry u ssavců vykládali 

 v dotyčném směru Hensen [76.] a i Balfour sám ve své embryo- 

 logii [81.] 



V posledních letech vyšla práce Lwovova [96.], v níž revidována 

 byla pozorování o vzniku zárodečních listů u celé řady obratlovců. 

 Na základě studia hlavně podélných řezů došlo se ku závěrku, že 

 dlužno chordu spolu se somity mesoblastovými, s nimiž ve vývoji 

 souvisí, odvozovati od ectodermu. Lwoff poukázal na příklad na tu 

 okolnost, že u Amphioxa jmenované orgány tvoří se ze skupiny „ecto- 

 dermalních" rýhovacích buněk, a t. zv. gastrulace má dle jeho vývodů 

 u různých skupin obratlovců význam velice různý. To, co příční řezy 

 ukazují jako vychlípeninu z entodermu, jest jen obraz nesprávně vy- 

 ložený, vskutku jedná se o podrůstání mesoblastu, jehož střední partii 

 tvoří právě základ chordy, entodermem. Udání Lwovova o tvoření se 

 zárodečních listů, která se nám, reviduj eine-li vyobrazení podaná jedno- 

 tlivými autory, zdají býti velmi pravdě podobnými, vyžadují ovšem, 

 aby byla potvrzena dalšími zkoumáními ; a tu právě jest zajímavo, že 

 Brauerova [97.] pozorování na Gymnophionidech jsou jim velice pří- 

 znivá. Brauer jmenuje chordu na základě těchže asi nálezů, jelikož 

 souvisí ve vývoji svém s mesoclermem, přímo derivátem mesodermu. 

 Zdá se, že se tu potvrzují proti názorům moderních odborníků pozo- 

 rování některých starších autorů, které jsme již svrchu byli jmenovali. 



2. Stavba chordy u různých tříd obratlovců, specielně anamnií. 



Ačkoliv se v pojednání našem omezíme pouze na chordu craniotň, 

 kteréžto pouze týkají se naše výzkumy, nutno jest přece předeslati 

 několik slov o chordě, jak ji nacházíme u nejbližších jejich příbuzných, 

 u Tunicatů a Amphioxa; tato mají přispěti ku bližšímu porozumění 

 íylogenetického vývoje tkaniva chordy a ukázati, že i zde existuje 

 od nejnižších forem ku vyšším znenáhlý postup, jehož stopy se i ve 

 vývoji individua zřetelně zachovaly. 



Jak Klaatsch [95.] udává, jest již chorda Tunicatů (Distaplia 



